Справа № 205/2792/26
Суддя: Приходченко О. С.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 205/2792/26
Єдиний унікальний номер 205/2792/26
Провадження № 2а/205/72/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку термінової справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» направив до суду позов до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який канцелярією суду було зареєстровано 02 березня 2026 року.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 березня 2026 року адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 4 ч. 5 ст. 160, абз. 1 ч. 2 ст. 161 КАС України, з метою усунення яких позивачем 12 березня 2026 року було направлено уточнений адміністративний позов, який зареєстрований судом 13 березня 2026 року.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року відкрито спрощене провадження за адміністративним позовом в порядку термінової справи.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено.

Позивач у своєму позові посилався на те, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 74 від 23 лютого 2026 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 25 500 грн. Оскаржувана постанова винесена із порушеннями законодавства: відсутні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відсутні відомості про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, сам розгляд здійснено за відсутності особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Зазначив, що 23 лютого 2026 року він був на лікарняному, про що його представник попередив ТЦК та СП. Також, посилався, що повістка про необхідність явки до ТЦК та СП відповідачем йому не направлялася, а саму оспорювану постанову винесено поза строками притягнення особи до адміністративної відповідальності. Просив суд постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 лютого 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, провадження по справі закрити, судові витрати по справі стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 . Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

ІНФОРМАЦІЯ_3 свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 74 від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. (а.с. 24-25).

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» введено військовий стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Частиною 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Абзацом 7 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Згідно зі ст. 235 КУпАП, адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 ч. 1 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 74 від 23 лютого 2026 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме за неявку за повісткою на 12 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачеві засобами поштового зв`язку було направлено повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 12 червня 2025 року, яку було направлено рекомендованим листом з повідомленням з посиланням на номер поштового відправлення (трекінг).

Позивач вважається оповіщеним належним чином про явку до ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.

Стосовно тверджень позивача, що повістку не було йому направлено, оскільки вказаний номер відстеження не зареєстрований в системі ДП Укрпошта, суд зазначає наступне.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1071 від 10 жовтня 2023 року ) строк, протягом якого клієнт має право заявити претензію або подати рекламацію щодо розшуку відправлення становить 6 місяців з дня прийняття відправлення.

Відповідно, оператори зобов`язані зберігати детальну історію логів руху посилки щонайменше протягом цього періоду для вирішення спірних питань.

В матеріалах справи наявна копія повістки № 3712417 про необхідність явки 12 червня 2025 року о 09.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 , направленої на адресу ОСОБА_1 , номер відстеження відправлення 835 (а.с. 32, 33).

Тобто, інформація про відправлення, направлене у 02 червня 2025 року, підлягає зберіганню в базах даних поштового оператора, у даному випадку ДП Укрпошта, 6 місяців, тобто до 02 січня 2026 року включно.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження позивача, що повістка № 3712417 від 02 червня 2025 року рекомендованим листом з описом вкладення за трекінгом відправлення № 835 відправлена не була, лише з підстав відсутності зареєстрованого трекінга станом на 03 лютого 2026 року.

Стосовно заперечень позивача в частині, що адміністративне стягнення оспорюванню постановою було накладено на нього поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно з ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Частина 9 ст. 38 КУпАП, зокрема, приписує, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що повісткою № 3712417 від 02 червня 2026 року (а.с. 32) ОСОБА_1 було викликано явкою до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.00 годину 12 червня 2025 року для уточнення даних. ОСОБА_1 за повісткою 12 червня 2025 року не з`явився, тобто, вчинив адміністративне правопорушення.

Із оспорюваної постанови від 23 лютого 2026 року вбачається, що відповідачем було виявлено вчинення правопорушення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 02 лютого 2026 року під час опрацювання заяви представника ОСОБА_1 про заперечення стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивачем адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинено 12 червня 2025 року, а виявлено відповідачем 02 лютого 2026 року.

Таким чином, відповідачем 23 лютого 2026 року було накладене адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним 12 червня 2025 року адміністративного правопорушення, яке було виявлено 02 лютого 2026 року, тобто в межах строків, визначених ч.ч. 7, 9 ст. 38 КУпАП.

Також суд критично ставиться до тверджень позивача, що розгляд відповідачем справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбувався у день перебування його на лікарняному, оскільки інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Іванов О.А., яким було подано вмотивовану заяву-заперечення.

Зазначене у своїй сукупності спростовує аргументи позивача, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки відсутнє підтвердження належного сповіщення про виклик позивача повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення накладено поза межами строків такого накладення, сам розгляд здійснено за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, та яка перебувала на лікарняному, тому суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки вони не підтверджені належними доказами і зводяться лише до незгоди ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного штрафу. Стосовно тверджень позивача, що йому не надсилалася повістка, зводиться до власної оцінки та тлумачення вимог чинного законодавства, оскільки саме на військовозобов`язану особу покладений обов`язок вчиняти дії з виконання правил військового обліку.

Таким чином, суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, на які він посилається як на підставу свої вимог. Інших доказів, які спростовують встановлені оскаржуваною постановою від 23 лютого 2026 року обставини, зокрема підтвердження виконання позивачем як військовозобов`язаним правил військового обліку у визначений строк, позивачем судові надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив неправомірність його притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, за таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова № 74 від 23 лютого 2026 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена законно.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, понесені ним судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, ст. ст. 247, 268, 279, 280, 293 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: