Справа № 160/30866/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 травня 2026 року

м. Київ

справа № 160/30866/24

адміністративне провадження № К/990/20734/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування подання, наказів,

У С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якому просила:

- визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу №1755/13.4-06 від 05 вересня 2024 року;

- визнати протиправними та скасувати висновки, викладені у довідці про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 13 вересня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26 вересня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №2086/13.4-06 від 22 жовтня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №2079/13.4-06 від 24 жовтня 2024 року "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)";

- скасувати подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №554999/08.4-20 від 22 жовтня 2024 року "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року адміністративний позов позивача було задоволено.

Визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу № 1755/13.4-06 від 05 вересня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26 вересня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2068/13.4-06 від 22 жовтня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2079/13.4-06 від 24 жовтня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №55499/08.4-20 від 22 жовтня 2024 року «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 160/30866/24 змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 160/30866/24 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2026 року касаційну скаргу Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування подання, наказів - повернуто особі, яка її подала.

07 травня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» вдруге надійшла касаційна скарга Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

У повторно поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Водночас Верховний Суд уже звертав увагу скаржника в ухвалі від 29 квітня 2026 року у цій справі на те, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, недостатньо лише формально послатися на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми права та вказував, що скаржник повинен: визначити конкретне питання застосування норми права, яке потребує висновку Верховного Суду; обґрунтувати необхідність формування такого висновку; зазначити, у чому саме полягає неправильне застосування судами відповідних норм права; а також пояснити, чому відповідне питання не може бути вирішене виключно шляхом оцінки встановлених судами обставин конкретної справи.

Однак наведені у повторно поданій касаційній скарзі доводи не свідчать про належне усунення недоліків, на які вже звертав увагу Верховний Суд.

Так, скаржник наводить значний перелік положень Закону України «Про нотаріат», Порядку №357/5, Порядку №1904/5, Правил професійної етики нотаріусів та Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату, однак фактично обмежується цитуванням змісту цих норм та викладенням власної незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх застосування у цій конкретній справі.

Наведені скаржником положення здебільшого мають загальний регулятивний і процедурний характер та визначають: професійні обов`язки нотаріуса; загальні етичні засади нотаріальної діяльності; порядок проведення перевірки; процедуру внесення подання; порядок розгляду питання про анулювання свідоцтва; а також повноваження органів нотаріального контролю.

Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування того, у чому саме полягає правова невизначеність при застосуванні наведених норм, необхідність їх додаткового тлумачення Верховним Судом або формування нового правового підходу щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Стверджуючи про неправильне тлумачення судами норм матеріального права, скаржник фактично наводить перелік висновків судів, з якими не погоджується, зокрема щодо: повноважень першого заступника Міністра юстиції на надання доручення про проведення перевірки; дотримання процедури розгляду заперечень на довідку перевірки; моменту початку перебігу строку для внесення подання до ВККН; співвідношення підпунктів «е» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат»; розуміння ознаки неодноразовості порушень правил професійної етики нотаріуса; а також наявності підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Водночас саме по собі твердження про помилковість висновків судів та неправильність застосування норм права у спірних правовідносинах не свідчить про наявність питання права, яке потребує формування висновку Верховного Суду у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник не обґрунтовує: які саме різні підходи до застосування наведених норм існують або можуть існувати; у чому полягає неоднозначність чи проблемність їх застосування; яке саме питання застосування цих норм потребує висновку Верховного Суду; та який саме правовий висновок має бути сформований у спірних правовідносинах.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до тверджень про те, що суди, на переконання скаржника, неправильно застосували відповідні норми саме до встановлених у цій справі обставин.

При цьому твердження скаржника про те, що «помилка судів полягала не в оцінці доказів, а у неправильному тлумаченні норм права», не змінює суті наведених доводів, оскільки їх зміст фактично спрямований на переоцінку правильності висновків судів попередніх інстанцій та надання Верховним Судом іншої правової оцінки встановленим судами обставинам справи.

Таким чином, повторно подана касаційна скарга не містить належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а її доводи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій у цій конкретній справі.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування подання, наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур