Справа № 640/2254/19
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Київ справа №640/2254/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 18.12.2018 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначив, що у спірному випадку фактичну перевірку проведено на порушення вимог ст. 15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, оскільки перевірка проведена не за місцем фактичного провадження діяльності, а за місцем реєстрації позивача, за яким фактична діяльність з надання послуг за допомогою ПТКС не здійснюється, і проведення розрахункових операцій на 12 472 об`єктах ПТКС перевірено бути не могло. На думку позивача, проведена перевірка не є фактичною. Також позивач вважає помилковим висновок про необхідність застосування РРО у випадку здійснення операцій з приймання готівки для подальшого переказу за допомогою ПТКС. Позивач зазначає, що з врахуванням визначень понять "розрахункова операція" та "місце проведення розрахунків", наведених у п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкт господарювання зобов`язаний проводити розрахункові операції через РРО під час приймання від покупця готівкових коштів за продані товари (надані послуги), тоді як позивач здійснює свою діяльність згідно з Правилами роботи Внутрішньодержавної небанківської системи "Фінансовий світ", зареєстрованими Національним банком України 16.07.2009 р., як член ВНПС "Фінансовий світ", що не було враховано відповідачем. Між тим, згідно вказаних Правил платник не проводить розрахункову операцію шляхом внесення готівки до ПТКС, а ініціює переказ коштів у ВПС, а позивач як учасник ВПС після проведення інкасації зараховує отримані готівкові кошти спочатку на свій окремий поточний рахунок, а потім перераховує їх на поточний/кореспондентський рахунок для проведення розрахунків з отримувачами. Інкасація ПТКС проводиться позивачем за допомогою банківських установ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі № 640/2254/19 та ухвалено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 року позовні вимоги задоволено та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18.12.2018 р. за №.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2019 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 року скасовано. Справу вирішено передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 року прийнято справу № 640/2254/19 до провадження судді Огурцова О.П. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 адміністративну справу №640/2254/19 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розгляд справи ухвалено здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; замінено відповідача Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) в адміністративній справі на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Відповідач в наявному в матеріалах справи відзиві зазначає, що загальний порядок проведення переказу коштів у межах України регулюється Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"; він поділяється на три етапи - ініціювання переказу, виконання переказу та завершення переказу. Внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв є одним з видів ініціювання переказу коштів, тобто, є наданням послуги з переказу коштів, за яку надавачі такої послуги отримують винагороду. Відповідно, з огляду на положення п. 3 ст. 3, п. 2 ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" під час здійснення операцій комерційних агентів банків та небанківських фінансових установ з приймання готівки для подальшого її переказу з використанням ПТКС мають застосовуватися РРО. Також відповідач зазначає, що застосування РРО унеможливлює будь-яке спотворення та видалення інформації про суму та кількість проведених розрахунків у готівковій формі; РРО встановлюється безпосередньо в ПТКС і не потребує залучення додаткових ресурсів для отримання споживачем відповідного розрахункового документу (фіскального чеку) та не призводить до виникнення незручностей при ініціюванні переказу коштів.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, яка надійшла на новий розгляд, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82а, корп. Б, офіс 312, код 35442539), зареєстроване в якості юридичної особи 06.11.2007 р., код КВЕД 64.19 Інші види грошового посередництва (основний); Код КВЕД 64.92 Інші види кредитування; код КВЕД 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у.; код КВЕД 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; код КВЕД 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.

Товариство внесено до Державного реєстру фінансових установ (свідоцтво Нацкомфінпослуг від 25.12.2007 р. №13102123); має ліцензію Національного банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків від 17.10.2014 р. №19.

Основним напрямком діяльності товариства є надання населенню фінансових послуг з переказу грошових коштів та здійснення платежів на користь третіх осіб, що здійснюється за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування - платіжних терміналів (ПТКС).

Мережа по Україні складає більше 12 000 терміналів.

21.08.2009 р. товариство уклало з ТОВ "Українська платіжна система" договір №1 приєднання до Внутрішньодержавної небанківської платіжної системи "Фінансовий світ" в якості члена, згідно з яким товариство як фінансова установа приєднується, а ТОВ "Українська платіжна система" як платіжна організація відповідно до повноважень, визначених Правилами роботи Внутрішньодержавної небанківської системи "Фінансовий світ", зареєстрованих Національним банком України 16.07.2009 р., приймає її в члени ВНПС "Фінансовий світ" на умовах та в порядку, визначених цим договором, Правилами роботи, іншими нормативними, методологічними та технологічними документами.

02.10.2017 р. до вказаного договору укладено додатковий договір №1, згідно з умовами якого сторони домовились, що платіжна організація проводить розрахунок за зобов`язаннями фінансової установи як учасника платіжної системи перед ініціаторами/отримувачами переказу, в рамках платіжної системи "Фінансовий світ" з рахунку платіжної організації у відповідному розрахунковому банку з метою своєчасного та повного завершення/виконання переказу.

28.11.2018 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято наказ за №17447 "Про проведення фактичних перевірок", згідно з яким на підставі пп. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 ст. 80 Податкового кодексу України, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" вирішено провести протягом грудня 2018 р. фактичні перевірки суб`єктів господарювання з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, тощо. До відповідного переліку суб`єктів господарювання включено і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім".

На підставі цього наказу, направлень на перевірку від 04.12.2018 р. №№7986/26-15-14-09, 7987/26-15-14-09 11.12.2018 р. проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім", про що складено акт (довідку) фактичної перевірки від 13.12.2018 р. за №2296/26/15/14/35442539, згідно з яким встановлено наступне.

Підприємство здійснює діяльність у сфері електронної комерції (переказ коштів в національній валюті) без використання належним чином зареєстрованих, опломбованих та переведених у фіскальний режим реєстраторів розрахункових операцій, призначених для забезпечення реалізації фіскальних функцій у складі програмно-технічних комплексів самообслуговування.

Перевіркою встановлено, що в касі суб`єкта господарювання (сейфі) знаходились готівкові кошти в сумі 6 000 грн., касова книга на підприємстві не ведеться, прибуткові ордери на вказану суму не складено.

Також встановлено, що в період з 01.07.2016 р. по 30.09.2018 р. суб`єктом господарювання порушено порядок проведення розрахунків, а саме - операції з приймання готівкових коштів через програмно-технічні комплекси самообслуговування проводились без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

У відповідь на запит від 11.12.2018 р. про надання документів підприємством надано довідку від 13.12.2018 р. за №7/1026 щодо кількості ПТКС в регіональному розрізі та обсяги проведених операцій по них. За період з 01.07.2016 р. по 30.09.2018 р. обсяг проведених операцій по ПТКС без застосування РРО склав 13 033 787 973 грн.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 11 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017р. №148.

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 18.12.2018 р. за №, згідно з яким за порушення п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 гривня.

Вважаючи свої права порушеними даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у даній справі, яка надійшла на новий розгляд, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення прав та обов`язків платників податків, компетенції контролюючих органів, повноважень та обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Відповідно до підпунктів 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, а також не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ та організацій.

Главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України визначено види перевірок, які можуть проводитися контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення законодавства щодо здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та інших документів, контроль за якими покладений на контролюючі органи.

Положеннями пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення перевірки за наявності визначених законом підстав та за умови пред`явлення або направлення платнику податків належним чином оформлених направлень та копії наказу про проведення перевірки.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами.

Правовідносини щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій регулюються Законом України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Статтею 2 Закону №265/95-ВР визначено, що реєстратор розрахункових операцій це пристрій або програмно-технічний комплекс, у якому реалізовані фіскальні функції та який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів, наданні послуг та операцій з приймання готівки для подальшого її переказу.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити такі операції через належним чином зареєстровані, опломбовані та переведені у фіскальний режим роботи РРО із роздрукуванням відповідних розрахункових документів.

Пунктом 2 статті 9 Закону №265/95-ВР передбачено, що РРО не застосовуються при виконанні банківських операцій, крім, зокрема, операцій комерційних агентів банків та небанківських фінансових установ з приймання готівки для подальшого її переказу із використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування.

Статтею 12 Закону №265/95-ВР встановлено, що на території України дозволяється застосовувати лише ті РРО, які включені до Державного реєстру РРО та відповідають конструкторсько-технологічній документації виробника.

Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Згідно з пунктом 1.32-2 статті 1 зазначеного Закону програмно-технічний комплекс самообслуговування є пристроєм, що дає змогу користувачеві здійснювати операції з ініціювання переказу коштів, а також інші операції відповідно до функціональних можливостей такого пристрою без безпосередньої участі оператора.

Положеннями статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що ініціювання переказу коштів може здійснюватися, зокрема, шляхом внесення готівкових коштів через платіжні пристрої, у тому числі через ПТКС.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» переказ коштів є фінансовою послугою.

При цьому суд враховує, що діяльність із приймання готівкових коштів для подальшого їх переказу через ПТКС за своєю правовою природою є складовою фінансової послуги з переказу коштів, а відтак підпадає під правове регулювання Закону №265/95-ВР щодо обов`язкового застосування РРО.

Судом встановлено, що дана справа надійшла на новий розгляд після скасування рішень судів попередніх інстанцій постановою Верховний Суд від 11.11.2020 у справі №640/2254/19.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій передчасно визнали перевірку незаконною виключно з тих підстав, що вона проведена не за місцем фактичного здійснення діяльності через ПТКС, оскільки приписи підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України допускають проведення фактичної перевірки також за місцем розташування господарських або інших об`єктів права власності платника податків.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено чи є офіс позивача господарським або іншим об`єктом права власності позивача, зміст та доказове значення довідки від 13.12.2018 №7/1026, можливість здійснення контролюючим органом перевірки на підставі документів, наданих позивачем, а також обставини виявлення у касі товариства готівкових коштів у сумі 6000 грн. і характер господарських операцій позивача та правову природу операцій із приймання готівкових коштів через ПТКС.

Верховний Суд наголосив, що доводи платника податків щодо порушення порядку проведення перевірки підлягають першочерговій оцінці, однак лише у разі, якщо такі порушення дійсно впливають на правомірність рішення, прийнятого за наслідками перевірки.

На виконання зазначених висновків Верховного Суду судом під час нового розгляду справи надано оцінку усім доводам сторін, досліджено зміст наданих позивачем документів, характер спірних правовідносин, правову природу операцій із використанням ПТКС, а також дотримання контролюючим органом порядку проведення фактичної перевірки.

Так, суд критично оцінює доводи позивача про незаконність проведення фактичної перевірки виключно з підстав її проведення за місцезнаходженням офісу товариства.

Матеріалами справи підтверджується, що перевірка проводилась за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82-А, корпус Б, офіс 312, тобто за місцем знаходження офісу позивача, де здійснювалося адміністративне, організаційне та документальне забезпечення діяльності товариства, зберігалися документи, пов`язані із діяльністю позивача, а також перебували посадові особи товариства.

За таких обставин суд доходить висновку, що зазначене приміщення є господарським та іншим об`єктом права власності позивача у розумінні підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а тому саме по собі проведення перевірки за вказаною адресою не свідчить про її незаконність.

Суд також враховує, що під час проведення перевірки контролюючим органом було витребувано документи щодо кількості ПТКС, місць їх розташування та обсягів проведених операцій, а висновки контролюючого органу ґрунтувалися не виключно на безпосередньому огляді ПТКС, а й на документах, наданих самим позивачем.

Судом встановлено, що у відповідь на запит контролюючого органу позивачем надано довідку від 13.12.2018 №7/1026 щодо кількості ПТКС та обсягів проведених операцій.

При цьому суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що сама по собі зазначена довідка не містила прямого формулювання про проведення операцій саме «без застосування РРО».

Разом з тим наведене не спростовує висновків контролюючого органу в цілому, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували використання у спірний період зареєстрованих та переведених у фіскальний режим РРО у складі ПТКС.

Навпаки, матеріали справи свідчать про здійснення позивачем операцій із приймання готівкових коштів через ПТКС у значних обсягах при відсутності належного підтвердження фіскалізації таких операцій.

Суд також враховує, що перевіркою встановлено наявність у касі суб`єкта господарювання готівкових коштів у сумі 6000 грн., відсутність касової книги та прибуткових касових ордерів.

Наведені обставини додатково свідчать про неналежне дотримання позивачем вимог законодавства щодо обігу готівкових коштів та ведення касових операцій.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що діяльність товариства полягала виключно в «ініціюванні переказу коштів», а тому не є розрахунковою операцією у розумінні Закону №265/95-ВР.

Такі доводи спростовуються змістом пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, яким прямо передбачено обов`язок застосування РРО під час здійснення операцій з приймання готівки для подальшого її переказу.

Фактично позивач через мережу ПТКС здійснював приймання готівкових коштів від фізичних осіб для подальшого переказу, тобто надавав фінансову послугу з переказу коштів, за надання якої отримував відповідну комісійну винагороду.

Суд враховує, що законодавець окремо виділив операції з приймання готівки для подальшого переказу як такі, при здійсненні яких застосування РРО є обов`язковим, незалежно від того, чи є така операція одночасно етапом ініціювання переказу коштів у межах платіжної системи.

Посилання позивача на здійснення діяльності у межах ВНПС «Фінансовий світ» суд оцінює критично, оскільки участь у платіжній системі сама по собі не виключає обов`язку дотримання вимог Закону №265/95-ВР.

Суд також надає оцінку доводам позивача щодо відсутності технічної можливості обладнання ПТКС вбудованими РРО до 17.02.2017.

Дійсно, матеріали справи свідчать, що моделі РРО, які могли використовуватися у складі ПТКС, були включені до Державного реєстру РРО лише після 17.02.2017. Разом з тим спірне податкове повідомлення-рішення охоплює період до 30.09.2018, тобто значний період після появи відповідних технічних можливостей.

При цьому позивачем не надано суду доказів вжиття реальних заходів щодо забезпечення належної фіскалізації операцій після внесення відповідних моделей РРО до Державного реєстру.

Суд також враховує, що застосована до позивача штрафна санкція у розмірі 1 грн. була визначена контролюючим органом як санкція за вперше встановлене порушення, а тому сама по собі не свідчить про непропорційність втручання у права позивача.

Окремо суд надає оцінку клопотанню позивача про долучення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі №826/722/18, яким позивач обґрунтовував наявність іншого підходу у судовій практиці щодо застосування РРО при використанні ПТКС.

Суд зазначає, що правові висновки, викладені у судових рішеннях в інших справах, підлягають врахуванню з урахуванням тотожності фактичних обставин, предмета доказування та встановлених судами обставин.

Саме лише існування різних підходів у практиці судів апеляційної інстанції не звільняє суд від обов`язку самостійно надати оцінку доказам та встановленим у конкретній справі обставинам.

При цьому Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у даній справі вже звернув увагу на необхідність індивідуальної оцінки характеру господарських операцій позивача, змісту наданих ним документів та дотримання порядку проведення перевірки, що виключає можливість формального застосування висновків, зроблених у інших справах без урахування фактичних обставин саме цієї справи.

Оцінюючи доводи сторін у їх сукупності, суд доходить висновку, що контролюючим органом доведено факт здійснення позивачем операцій із приймання готівкових коштів через ПТКС без застосування належним чином зареєстрованих та переведених у фіскальний режим РРО, тоді як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені під час перевірки порушення.

Резюмуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.12.2018 № прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України, а доводи позивача не спростовують правомірності висновків контролюючого органу, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не спростовують.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у справі, яка надійшла на новий розгляд.

З огляду на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.