Справа № 260/9236/25
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року м. Ужгород№ 260/9236/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пл. Ш. Петефі, буд. 14, оф. 57, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), третя особа Закарпатська митниця (вул. Собранецька, буд. 20, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Мельник Ярослава Юрійовича (далі представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа Закарпатська митниця, яким просить суд:

1) поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевського Олександра Ростиславовича про відкриття виконавчого провадження № 75202529 від 04 червня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин;

2) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевського Олександра Ростиславовича про відкриття виконавчого провадження № 75202529 від 04 червня 2024 року;

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

24 листопада 2025 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду залишено даний позов без руху.

27 листопада 2025 року недоліки позовної заяви усунені позивачем в строк та спосіб встановлений судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Постановою Закарпатської митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил №0200/30500/21 від 23.03.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 333050,10 гривень. Не погоджуючись з вищевказаною постановою позивач звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, яким рішенням від 03 червня 2021 року в справі №303/2616/21 визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил №0200/30500/21 від 23.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 333050,10 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Рішення Мукачівського міськрайонний суду Закарпатської області від 03 червня 2021 року в справі № 303/2616/21, набуло законної сили 15.06.2021 року. 05 листопада 2025 року представником боржника Шандор Т.Т. адвокатом Я. Мельником в приміщенні ДВС здійснено фактичне ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень з яких стало відомо що Постановою Восьмого апеляційного суду від 31 серпня 2021 року в справі № 303/2616/21 апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2021 року у справі №303/2616/21 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

04 червня 2024 року постановою державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевським Олександром Ростиславовичем повторно, відкрито виконавче провадження № 75202529 про стягнення із ОСОБА_1 333050,10 грн. на користь Закарпатська митниця, на підставі Постанова Держмитслужби. Отже, Виконавець повторно накладав арешт на грошові кошти боржника з тих самих підстав. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 9 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав. Попри це, постанову про відкриття виконавчого провадження та інші постанови та документи по цьому провадженню позивач не отримував.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

На адресу суду Ужгородським відділом Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було подано відзив, в тексті якого зазначено, що 03.06.2024 року на виконання до відділу надійшла постанова № 0200/30500/21 видана 23.03.2021 року Закарпатською митницею про стягнення з ОСОБА_1 штраф у розмірі 333050,10 грн. Відомості по виконавчому провадженні занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за № 75202529. 04.06.2024 року державним виконавцем керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендованою кореспонденцією направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. 04.06.2024 року державним виконавцем керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 04.06.2024 року державним виконавцем керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Заходи примусового виконання рішень визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. На підставі означеного вище, та з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» відповідач вважає, що діяв у межах чинного законодавства. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

17 грудня 2025 року від представника Закарпатської митниці до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких вказано, що 23 березня 2021 року Закарпатською митницею Держмитслужби розглянуто справу про порушення митних правил № 0200/30500/21, порушену відносно громадянина ОСОБА_1 за ознаками правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та винесено постанову, згідно якої на вищевказаного громадянина накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 333050,10 грн. Частиною першою статті 540 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені статтею 539 цього Кодексу, постанова митного органу або суду надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходженням його майна. У зв`язку з тим, що в добровільному порядку громадянин ОСОБА_1 штраф не сплатив, 25 квітня 2021 року вищезазначену постанову Закарпатської митниці відповідно до вимог статті 540 Митного кодексу України та статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, направлено для примусового виконання до Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за місцем проживання боржника. У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом з приводу скасування постанови Закарпатської митниці від 23 березня 2021 року в справі про порушення митних правил № 0200/30500/21. 25 червня 2021 року Закарпатською митницею подано апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2021 року по справі № 303/2616/21. 31 серпня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 червня 2021 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 04 червня 2024 року державним виконавцем Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Мінністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Закарпатської митниці Держмитслужби № 0200/30500/21 від 23 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та стягнення з останнього штрафу у розмірі 333050,10 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що Постановою Закарпатської митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил №0200/30500/21 від 23.03.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 333050,10 гривень.

Не погоджуючись вищевказаною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №0200/30500/21 від 23.03.2021 року. Рішенням Мукачівського міськрайонний суду Закарпатської області від 03 червня 2021 року в справі № 303/2616/21, яке набуло законної сили 15.06.2021 року, позов задоволено. Визнано протиправною та скасувано постанову у справі про порушення митних правил №0200/30500/21 від 23.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 333050,10 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

31 жовтня 2025 року адвокатом Я. Мельником, представником боржника ОСОБА_1 направлено заяву до Керівника ДВС Плиска А.С. із проханням надати для ознайомлення матеріали трьох виконавчих проваджень № 73755437, 74283016, 75202529.

05 листопада 2025 року адвокатом Я. Мельником, представником боржника Шандор Т.Т. в приміщенні ДВС здійснено ознайомлення із матеріалами виконавчих проваджень, що підтверджується підписом на заяві від 31.10.2025 року, звідки стало відомо що Постановою Восьмого апеляційного суду від 31 серпня 2021 року в справі № 303/2616/21 апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2021 року у справі № 303/2616/21 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

09 січня 2024 року державним виконавцем Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Камінським А.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання про стягнення із ОСОБА_1 333050,10 грн. на користь Закарпатська митниця на підставі Постанова Держмитслужби.

26 лютого 2024 року Ужгородським відділом державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області зареєстровано заяву про примусове виконання виконавчого документа від 16.02.2024 року.

26 лютого 2024 року постановою старшого державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Микульця Н.І. відкрито виконавче провадження № 74283016 про стягнення із ОСОБА_1 333 050,10 грн. на користь Закарпатська митниця на підставі Постанова Держмитслужби.

25 березня 2024 року постановою старшого державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Микульця Н.І. закінчено виконавче провадження № 74283016 про стягнення із ОСОБА_1 333050,10 грн. на користь Закарпатська митниця та проставлено відмітку ДВС на Постанові Держмитслужби.

03 червня 2024 року Відповідачем зареєстровано заяву про примусове виконання виконавчого документа № 7.7-20/20-04/8.15/2835 від 21.05.2024 року.

04 червня 2024 року постановою державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевським Олександром Ростиславовичем відкрито виконавче провадження № 75202529 про стягнення із ОСОБА_1 333050,10 грн., на користь Закарпатська митниця, на підставі Постанова Держмитслужби.

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження № 75202529 не містяться докази щодо направлення постанови державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевського О.Р. про відкриття виконавче провадження № 75202529 від 04.06.2024 року боржнику ОСОБА_1 . Однак, про вищевказану постанову позивач дізнався від свого адвоката Я. Мельника 05 листопада 2025 року після ознайомлення ним з матеріалами виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено строки пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

2. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

3. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

4. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.6 ст.26 цього Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», визначено порядок повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

2. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

3. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

4. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

5. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства України, так і доказів, які містяться в матеріалах справи, суд зазначає, що державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Судом встановлено, що виконавче провадження за №74283016, в рамках якого винесено постанову від 26.02.2024 року про відкриття виконавчого провадження, в свою чергу, не відновлювалося. Натомість, 04.06.2024 року було відкрито нове виконавче провадження №75202529 на підставі виконавчого листа, пред`явленого стягувачем, а не відновлено.

Однак, коли саме і у зв`язку із чим було повернуто виконавчий документ матеріали справи не містять. Натомість, із заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження не вбачається, що строк пред`явлення даного виконавчого документа до виконання переривався.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повинен був бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення через пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Натомість, Державним виконавцем Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевським Олександром Ростиславовичем в порушення норм закону було відкрито виконавче провадження №75202529.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дії Державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевським Олександром Ростиславовичем щодо винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2024 року є протиправними.

На підставі означеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевським Олександром Ростиславовичем про відкриття виконавчого провадження № 75202529 від 04 червня 2024 року.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені приписи законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., який в силу вимог статті 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пл. Ш. Петефі, буд. 14, оф. 57, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), третя особа Закарпатська митниця (вул. Собранецька, буд. 20, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби у Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лящевського Олександра Ростиславовича про відкриття виконавчого провадження № 75202529 від 04 червня 2024 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пл. Ш. Петефі, буд. 14, оф. 57, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець