Справа № 320/14680/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Київ справа №320/14680/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області № 57213/6/10-36-13-06-25 від 23.12.2024р. про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього відсутній податковий борг у розумінні Податкового кодексу України, а тому у відповідача не виникло правових підстав для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу. Позивач наголошує, що відповідно до положень статей 14, 88, 89 ПК України податкова застава є способом забезпечення виконання саме податкового обов`язку та може виникати виключно за наявності податкового боргу, тобто узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого у встановлений законом строк. Позивач зазначає, що ГУ ДПС у Київській області не визначало ДП МА «Бориспіль» жодного грошового зобов`язання у порядку, визначеному Податковим кодексом України, не приймало податкових повідомлень-рішень та не направляло податкових вимог, які могли б бути підставою для виникнення податкового боргу та, відповідно, застосування податкової застави. Також позивач посилається на те, що відповідно до підпункту 87.3.5 пункту 87.3 статті 87 ПК України не можуть бути джерелом погашення податкового боргу майнові комплекси державних підприємств, які не підлягають приватизації. Позивач вказує, що ДП МА «Бориспіль» є стратегічним підприємством, об`єктом критичної інфраструктури, а майно підприємства входить до складу цілісного майнового комплексу міжнародного аеропорту та не підлягає приватизації, передачі у заставу чи відчуженню. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не складено та не направлено акту опису майна, що, на думку позивача, також свідчить про протиправність оскаржуваного рішення. Окремо позивач наголошує, що відповідач не надав належних первинних документів на підтвердження існування та розміру заборгованості, а долучені листи, довідки та подання Казначейства не є достатніми доказами існування боргу. При цьому позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.10.2019 у справі №826/8966/14, відповідно до якого наявність та розмір заборгованості мають підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/14680/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 адміністративну справу №320/14680/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про забезпечення позову.

В матеріалах справи наявні:

- відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ДПС у Київській області проти позову заперечує та вважає оскаржуване рішення правомірним. Відповідач зазначає, що предметом спору є не класичний податковий борг, а прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою за кредитом, залученим під державні гарантії, яка відповідно до частини дев`ятої статті 17 Бюджетного кодексу України підлягає стягненню податковими органами у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Відповідач посилається на Порядок №174, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №174, відповідно до якого територіальні органи Державної казначейської служби подають до органів ДПС подання про вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості. ГУ ДПС у Київській області зазначає, що у ДП МА «Бориспіль» наявна прострочена заборгованість за субкредитною угодою №13000-04/70 від 22.09.2005 у розмірі 11 229 335,30 грн, а до податкового органу надійшли подання Бориспільського управління Державної казначейської служби України у Київській області №226 від 30.10.2024 та №44 від 27.02.2025 щодо вжиття заходів зі стягнення зазначеної заборгованості. Відповідач наголошує, що норми статті 95 ПК України застосовуються у даному випадку як процедура примусового стягнення заборгованості перед державою, а відсутність податкового боргу у вузькому значенні не виключає можливості застосування податкової застави у межах спеціального механізму, визначеного Бюджетним кодексом України та Податковим кодексом України. Також відповідач зазначає, що заборгованість позивача виникла у зв`язку з невиконанням умов субкредитної угоди, укладеної між Кабінетом Міністрів України, ДП МА «Бориспіль» та ВАТ «Укрексімбанк» щодо реалізації проекту розвитку міжнародного аеропорту «Бориспіль».

- відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідач фактично визнав відсутність у позивача податкового боргу, а отже, на думку позивача, відсутні й підстави для застосування податкової застави. Позивач повторно наголосив, що відповідач не приймав податкових повідомлень-рішень, не направляв податкових вимог та не визначав податкового зобов`язання у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Також позивач зазначив, що подання Казначейства містили вимогу саме щодо вжиття заходів зі стягнення коштів, а не щодо опису майна у податкову заставу, та наполягав на тому, що відповідач не довів недостатність коштів позивача для погашення заборгованості. Крім того, позивач знову наголосив на відсутності належних первинних документів, які підтверджують існування та розмір заборгованості.

-клопотання позивача про долучення до матеріалів справи довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи від 15.04.2025 №4858/АП/10-36-13-06-20-Е.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

22.09.2005 між Кабінетом Міністрів України, Державним міжнародним аеропортом «Бориспіль» та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено субкредитну угоду №13000-04/70 щодо реалізації проекту розвитку міжнародного аеропорту «Бориспіль».

Відповідно до умов зазначеної угоди державному підприємству було надано кредит, залучений державою або під державні гарантії, для реалізації проекту розвитку аеропорту. Матеріали справи містять копію субкредитної угоди, додатки до неї, порядок фінансування проекту, порядок вибірки коштів, порядок здійснення платежів, графіки виплат, банківські форми, а також документи щодо реалізації кредитного проекту.

Внаслідок неналежного виконання позивачем умов субкредитної угоди утворилася прострочена заборгованість перед державою у сумі 11 229 335,30 грн.

У зв`язку з надходженням подань Казначейства та наявністю простроченої заборгованості ГУ ДПС у Київській області 23.12.2024 прийнято рішення №57213/6/10-36-13-06-25 про опис майна ДП МА «Бориспіль» у податкову заставу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся зі скаргою до ДПС України, однак рішенням ДПС України від 28.02.2025 №5811/6/99-00-06-03-03-06 скаргу залишено без задоволення, а рішення ГУ ДПС у Київській області без змін.

Вважаючи рішення про опис майна у податкову заставу протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків та зборів, порядок їх адміністрування, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення та обслуговування державного боргу, залучення та використання державних позик, надання державних гарантій, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з тим, пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), залученим державою або під державні гарантії, а також за кредитом з бюджету здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені.

Згідно з пунктом 14.1.39 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну санкцію.

Пунктом 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до бюджету як податок або збір.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено основні обов`язки платника податків, зокрема обов`язок сплачувати належні суми податків та зборів у встановлені строки.

Підпунктом 19-1.1.38 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи здійснюють погашення та стягнення простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі.

Відповідно до пункту 20.1.34 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, а також застосовувати інші заходи, передбачені законом, з метою забезпечення погашення заборгованості.

Частиною дев`ятою статті 17 Бюджетного кодексу України передбачено, що прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), залученим державою або під державні гарантії, а також за кредитом з бюджету, включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню, стягується органами державної податкової служби у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання.

Таким чином, положення Бюджетного кодексу України прямо визначають податкові органи органами стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №174 затверджено Порядок обліку заборгованості, у тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості.

Пунктом 15 зазначеного Порядку №174 передбачено, що прострочена заборгованість, не погашена боржником упродовж 30 календарних днів після настання строку платежу, стягується органами державної податкової служби відповідно до подання органів Казначейства.

Згідно з пунктом 16 Порядку №174 органи Казначейства формують та надсилають органам ДПС подання щодо вжиття заходів зі стягнення простроченої заборгованості.

Пунктом 17 Порядку №174 визначено, що податкові органи забезпечують вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Отже, законодавством прямо передбачено спеціальний механізм, відповідно до якого прострочена заборгованість за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, стягується податковими органами із застосуванням процедур, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення боргу платника є будь-яке майно такого платника з урахуванням обмежень, визначених законом.

Підпунктом 87.3.5 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу майнові комплекси державних підприємств, які не підлягають приватизації.

Статтею 88 Податкового кодексу України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Пунктом 88.2 статті 88 Податкового кодексу України передбачено, що право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання.

Пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Відповідно до пункту 91.1 статті 91 Податкового кодексу України контролюючий орган призначає податкового керуючого для опису майна у податкову заставу та здійснення інших заходів, пов`язаних із забезпеченням погашення заборгованості.

Положеннями статті 95 Податкового кодексу України визначено порядок погашення боргу за рахунок коштів та майна боржника.

Так, пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення боргу такого платника шляхом стягнення коштів, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника, яке перебуває у податковій заставі.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що у спірних правовідносинах положення Податкового кодексу України застосовуються як спеціальна процедура примусового стягнення простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії.

У постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №826/8966/14 зазначено, що наявність та розмір заборгованості мають підтверджуватися належними первинними документами бухгалтерського обліку.

Разом з тим Верховний Суд у постановах від 21.06.2022 у справі №240/6321/20, від 19.04.2023 у справі №240/18522/21, від 17.11.2021 та від 15.06.2023 у справі №160/15095/20 звертав увагу на те, що податкова застава є способом забезпечення виконання обов`язку зі сплати грошових зобов`язань та застосовується у випадках і порядку, визначених законом.

Отже, правове регулювання спірних правовідносин має комплексний характер та включає одночасне застосування положень Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України та Порядку №174, які у сукупності визначають: правову природу простроченої заборгованості перед державою, повноваження податкових органів як органів стягнення, порядок взаємодії органів Казначейства та органів ДПС та механізм застосування заходів забезпечення погашення такої заборгованості, у тому числі шляхом застосування податкової застави.

Суд при вирішенні даної справи виходить з того, що спірні правовідносини виникли не з приводу стягнення класичного податкового боргу, а у зв`язку з наявністю у позивача простроченої заборгованості перед державою за кредитом, залученим під державні гарантії.

Саме спеціальний статус такої заборгованості визначає особливості правового регулювання спірних правовідносин.

Частина дев`ята статті 17 Бюджетного кодексу України прямо визначає, що прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою за кредитом, залученим під державні гарантії, підлягає стягненню податковими органами у порядку, визначеному Податковим кодексом України, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржника.

Отже, доводи позивача про неможливість застосування процедури податкової застави виключно з підстав відсутності податкового боргу у вузькому значенні не враховують спеціального правового регулювання, встановленого Бюджетним кодексом України та перехідними положеннями Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що у відповідача були наявні належні правові підстави для вчинення дій щодо забезпечення стягнення заборгованості, оскільки до ГУ ДПС у Київській області надійшли подання Бориспільського управління Державної казначейської служби України у Київській області №226 від 30.10.2024 та №44 від 27.02.2025 щодо вжиття заходів зі стягнення простроченої заборгованості ДП МА «Бориспіль».

При цьому суд враховує, що відповідач діяв не з власної ініціативи, а у межах повноважень, визначених статтею 17 Бюджетного кодексу України, Податковим кодексом України та Порядком №174.

На підтвердження наявності спірної заборгованості відповідачем долучено до матеріалів справи:

-довідку ГУ ДПС у Київській області про наявність простроченої заборгованості;

-подання Бориспільського управління Державної казначейської служби України у Київській області №226 від 30.10.2024;

-подання Бориспільського управління Державної казначейської служби України у Київській області №44 від 27.02.2025;

-копію субкредитної угоди №13000-04/70 від 22.09.2005;

-додатки до субкредитної угоди;/

-банківські та фінансові документи щодо механізму фінансування проекту;

-форми акредитивів;

-порядок резервування коштів;

-графіки виплат;

-форми платіжних документів;

-документи щодо механізму перерахування кредитних коштів.

Посилання позивача на відсутність податкових повідомлень-рішень та податкових вимог суд оцінює критично, оскільки у даному випадку підставою для вчинення дій відповідачем була не процедура узгодження податкового зобов`язання, а спеціальний механізм стягнення простроченої заборгованості перед державою.

Суд також відхиляє доводи позивача про відсутність доказів існування заборгованості.

Матеріали справи містять не лише подання Казначейства та довідки контролюючого органу, а й копію субкредитної угоди №13000-04/70 від 22.09.2005, додатки до неї, порядок фінансування проекту, банківські документи, графіки виплат, форми платіжних документів та інші документи, які підтверджують факт існування кредитних правовідносин між державою та позивачем, а також наявність у позивача зобов`язань за зазначеною угодою.

Після надходження відповідних подань органів Казначейства відповідач був зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на забезпечення стягнення простроченої заборгованості, оскільки чинне законодавство не надає контролюючому органу дискреційних повноважень щодо вирішення питання про доцільність чи недоцільність вжиття заходів стягнення.

При цьому суд враховує, що позивач не спростував факту існування субкредитної угоди, не надав доказів повного виконання зобов`язань за нею, не підтвердив припинення відповідних правовідносин та не надав належних доказів відсутності простроченої заборгованості.

Суд також надає оцінку доводам позивача щодо наявної у матеріалах справи довідки про відсутність податкового боргу.

Так, позивач посилається на довідку контролюючого органу про відсутність у ДП МА «Бориспіль» податкового боргу, вважаючи, що зазначена обставина виключає можливість застосування до нього податкової застави.

Разом з тим суд зазначає, що вказана довідка підтверджує виключно відсутність у позивача податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, тобто відсутність узгодженого та несплаченого грошового зобов`язання зі сплати податків та зборів.

Водночас предметом спірних правовідносин у даній справі є не стягнення класичного податкового боргу, а вжиття заходів щодо забезпечення погашення простроченої заборгованості перед державою за кредитом, залученим під державні гарантії, порядок стягнення якої прямо врегульований частиною дев`ятою статті 17 Бюджетного кодексу України та пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Отже, відсутність у позивача податкового боргу у вузькому значенні податкового законодавства сама по собі не свідчить про відсутність простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та не спростовує повноважень контролюючого органу щодо вжиття заходів, передбачених законом, з метою забезпечення її стягнення.

Суд також зазначає, що наявна у матеріалах справи довідка про відсутність податкового боргу не містить висновків щодо відсутності у позивача простроченої заборгованості перед державою за субкредитною угодою №13000-04/70 від 22.09.2005 та не спростовує обставин, встановлених поданнями органів Державної казначейської служби України.

Таким чином, зазначена довідка не є належним та достатнім доказом відсутності спірної заборгованості у межах спірних правовідносин та не спростовує правомірності дій відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справі №826/8966/14 не спростовує висновків суду, оскільки у даній справі відповідачем надано значний обсяг документів, які підтверджують існування кредитного зобов`язання та наявність простроченої заборгованості.

Правові висновки ВС, на які посилається позивач, сформовані у справах щодо класичного податкового боргу та не враховують особливостей правового регулювання простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії.

Щодо доводів позивача про належність майна підприємства до об`єктів критичної інфраструктури та неможливість його використання як джерела погашення заборгованості, суд зазначає, що предметом даного спору є правомірність рішення про опис майна у податкову заставу, а не безпосереднє звернення стягнення на конкретні об`єкти нерухомості чи їх реалізація.

Сам по собі факт прийняття рішення про опис майна у податкову заставу не свідчить про звернення стягнення на об`єкти, які відповідно до закону не можуть бути відчужені чи приватизовані.

Суд акцентує увагу, що податкова застава у даному випадку є способом забезпечення виконання обов`язку зі сплати простроченої заборгованості перед державою та застосовується в межах спеціального правового режиму, визначеного законодавством.

Суд враховує особливий статус позивача як стратегічного підприємства та об`єкта критичної інфраструктури, однак сам по собі такий статус не звільняє підприємство від обов`язку належного виконання фінансових зобов`язань перед державою та не виключає можливості застосування передбачених законом процедур забезпечення погашення простроченої заборгованості.

Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Київській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Податковим кодексом України та Порядком №174, а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення №57213/6/10-36-13-06-25 від 23.12.2024 про опис майна у податкову заставу відсутні.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу, відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.