Справа № 420/6933/26
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6933/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді - Завальнюка І.В.,

при секретарі Гоменюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Формако» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500050/2026/000002/2 від 28.01.2026 року, № UA500050/2026/000003/2 від 10.02.2026 року, № UA500050/2026/000004/2 від 13.02.2026 року; картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2026/000025, № UA500050/2026/000031, № UA500050/2026/000034.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Одеська митниця безпідставно відмовилася від основного методу визначення митної вартості за ціною договору та неправомірно застосувала резервний метод по трьох митних деклараціях підприємства. При цьому позивачем надано повний пакет передбачених ст. 53 МК України документів, які містили всі необхідні відомості про числові складові ціни товару. Позивач спростовує зауваження митниці щодо розбіжностей у датах документів та відсутності штампів, вважаючи їх формальними та такими, що не впливають на достовірність вартості. Умови поставки CFR вже включають транспортні витрати у ціну товару, тому витребування додаткових документів щодо фрахту є безпідставним. Відсутність платіжних доручень обумовлено умовами контракту про післяплату протягом 180 днів. Вказує на відсутність у митниці реальних підстав для сумнівів у автентичності інвойсів, коносаментів та сертифікатів. Крім того, посилання митного органу на вищу вартість подібних товарів у базах даних АСАУР не може бути самостійною підставою для коригування ціни. Підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару були відсутні. Подані позивачем (декларантом) документи містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованих товарів, відомості щодо ціни та не містять розбіжностей. Відповідачем неправомірно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку із прийняттям оскаржуваного рішення про коригування та картки відмови на позивача було покладено додаткові фінансові зобов`язання у вигляді митних і інших пов`язаних платежів, що призвело до порушення майнових прав позивача.

Ухвалою судді від 24.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

07.04.2025 до суду від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що під час митного контролю спрацювала автоматизована система управління ризиками (АСУР), яка виявила значний відсоток незавершених оформлень у даного декларанта. При перевірці документів посадовими особами були встановлені суттєві розбіжності, зокрема невідповідність дат в інвойсах та коносаментах, а також відсутність підписів і печаток. Відповідач наголошує, що умови поставки CFR вимагають чіткого підтвердження транспортних витрат, проте декларант надав коносаменти не в повному обсязі, без посилання на необхідні Charter Party. Відповідач наголошує на невідповідності банківських реквізитів у договорах та рахунках, що ставить під сумнів автентичність наданої інформації. Також митний орган вважає умови післяплати протягом 180 днів такими, що суперечать світовій торговельній практиці та свідчать про наявність прихованих домовленостей. Оскільки на письмову вимогу митниці позивач відмовився надавати додаткові документи, це стало підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення вартості. Процедура консультацій була проведена належним чином, а перехід до резервного методу був обґрунтованим. Для розрахунку вартості за резервним методом використано дані інформаційної системи ЄАІС щодо раніше здійснених оформлень подібних товарів з Єгипту за вищими цінами.

09.04.2025 до суду від представника ТОВ «Формако» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує на необґрунтованості доводів Одеської митниці, оскільки разом із деклараціями було надано повний пакет документів, що відповідає ст. 53 МК України та дозволяє визначити ціну за основним методом. Позивач пояснює, що розбіжність в один день між датами інвойсу та коносаменту є стандартною міжнародною практикою, зумовленою часовим розривом між випискою рахунку та фактичним завантаженням на борт. Твердження митниці про необхідність надання чартер-партії спростовується умовами CFR, за якими продавець самостійно оплачує фрахт, а покупець отримує лише коносамент як готовий документ. Позначка «Clean on Board» є обов`язковою міжнародною відміткою про належний стан вантажу. Щодо 180-денної відстрочки платежу - такі умови післяплати є звичною світовою практикою, закріпленою в контрактах, і не можуть бути підставою для сумнівів у договірній ціні. Позивач зазначає, що відсутність платіжних документів на момент оформлення логічно випливає з умов договору, тому вимоги митниці щодо їх надання є неправомірними. Використання бази даних АСАУР як єдиного аргументу для коригування є безпідставним, оскільки така інформація має лише допоміжний характер. Відповідач не навів детального порівняння характеристик товарів, що порівнюються, включаючи марку, якість та умови поставки. При цьому воля сторін договору дозволяє встановлювати різні ціни, які не обов`язково мають збігатися з іншими оформленнями в базах даних митниці. Відповідач також не довів неможливість застосування послідовних методів визначення вартості перед переходом до резервного. Таким чином, процедура консультацій була проведена формально, без належного обміну інформацією.

13.04.2025 до суду від Одеської митниці надійшли заперечення, в яких відповідач наполягає на законності рішень про коригування митної вартості, відхиляючи аргументи позивача як безпідставні. Митний орган стверджує, що виявлені п`ять типів розбіжностей у документах, зокрема невідповідність дат інвойсів і коносаментів та відсутність печаток і підписів, об`єктивно унеможливили перевірку заявленої ціни. Оскаржувані рішення повністю відповідають вимогам Наказу МФУ № 598 щодо форми та змісту. Щодо процедурних зауважень позивача, митниця зазначає, що формальні порушення не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення. Окремо підкреслено, що спрацювання АСУР є обов`язковим індикатором, який посадові особи не мають права ігнорувати.

Ухвалою суду від 20.04.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених у позові, відповіді на відзив підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Ухвалою суду від 11.05.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 19.05.2026 о 11:00 год.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 грудня 2025 року між ТОВ «ФОРМАКО» (Покупець, Україна) та компанією ALSADAT GLOBAL FOR IMPORT AND EXPORT (Продавець, Єгипет) було укладено зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу № S1-1512/25 та № S1-1512/25-1 на поставку солі в асортименті.

Згідно з умовами контрактів, поставка товару здійснювалася на умовах CFR (вартість і фрахт), що передбачало включення витрат на морське перевезення до морського порту в країні покупця безпосередньо в ціну товару, зазначену в інвойсах.

Сторони погодили умови оплати у формі післяплати (відстрочення платежу), згідно з якими покупець зобов`язаний розрахуватися за товар протягом 180 банківських днів з моменту його отримання, що було зафіксовано в договорах та рахунках-фактурах.

У січні та лютому 2026 року на митну територію України надійшло три партії товару (сіль технічна та харчова загальною вагою понад 13 000 тонн), для митного оформлення яких декларантом (ТОВ «ГЕО ЛОГІСТИКА») було подано електронні митні декларації №26UA71U5, №26UA61U0 та №26UA75U9.

Так, декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подані митні декларації (МД):

№ 26UA71U5 від 28.01.2026, № 26UA61U0 від 10.02.2026, № 26UA75U9 від 13.02.2026, відповідно до якої за умовами поставки CFR на митну територію України надійшов товар ТОВ «ФОРМАКО», а саме: (МД) № 26UA71U5 товар № 1 - СІЛЬ ТЕХНІЧНА БІЛА (ПРОМИТА), ФРАКЦІЯ 0 6 ММ , не денатурована, використовується проти обмерзання на дорогах - 8200 тон. Виробник El Asema Group Co. Країна виробництва EG;

№ 26UA61U0 товар № 1 - СІЛЬ КАМ`ЯНА ТЕХНІЧНА навалом - 4608 тон. Виробник Al-Arish for Supplies and Contracting Co. Країна виробництва EG;

№ 26UA75U9 товар № 1 - КРУПНОКРСТАЛІЧНА ХАРЧОВА СІЛЬ, фракція 2-4 мм, запакована в 14900 мішки по 25 кг, які знаходяться в 298 біг-бегах по 1250 кг в кожному - 372,5 тон. СІЛЬ ХАРЧОВА РАФІНОВАНА ПОДРІБНЕНА, фракція 0,8-1,2 мм, запакована в 32450 мішки по 25 кг, які знаходяться в 649 біг-бегах по 1250 кг в кожному - 811,25 тон. СІЛЬ ХАРЧОВА ПОДРІБНЕНА ДО ПОРОШКУ, запакована в 2700 мішки по 25 кг, які знаходяться в 54 біг-бегах по 1250 кг в кожному - 67,5 тон. Виробник AL SADAT GLOBAL. Країна виробництва EG.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митними деклараціями (МД) № 26UA71U5 від 28.01.2026, № 26UA61U0 від 10.02.2026, № 26UA75U9 від 13.02.2026 позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД.

За митними деклараціями (МД) № 26UA71U5 від 28.01.2026, № 26UA61U0 від 10.02.2026, № 26UA75U9 від 13.02.2026 автоматизованою системою управління ризиками були встановлені наступні форми обов`язкового контролю: 103-1 Перевірка поданих документів та відомостей (у тому числі наданих на вимогу митного органу) на предмет розбіжностей (невідповідностей) у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи інших документах (їх електронних копіях). Повідомлення до форми контролю: «По агенту з митного оформлення (гр. 54 МД) відсоток відмовлених та/або відкликаних митних декларацій складає 83 % за останній місяць. Звернути увагу на правильність заповнення митної декларації та відповідність задекларованих відомостей щодо фактичних даних про вантаж. По декларанту 45493333 великий відсоток випадків не завершення митного оформлення. Необхідно звернути увагу на правильність заповнення митної декларації.».

Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митними деклараціями (МД) № 26UA71U5 від 28.01.2026, № 26UA61U0 від 10.02.2026, № 26UA75U9 від 13.02.2026 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішень про коригування митної вартості товарів № UA500050/2026/000002/2 від 28.01.2026 року, № UA500050/2026/000003/2 від 10.02.2026 року, №UA500050/2026/000004/2 від 13.02.2026.

Зокрема, щодо МД № 26UA71U5:

1) пакувальний лист б/н та інвойс № 1 датовані 24.12.2025, але при цьому мають посилання на коносамент B/L №1 від 25.12.2025, тобто фактично неіснуючий на момент створення документ, що ставить під сумнів його актуальність та достовірність;

2) на пакувальному листі б/н від 24.12.2025 відсутні підпис та печать відповідальної особи країни відправлення, що ставить під сумнів автентичність наданого до митного оформлення документу;

3) на товаросупровідних документах (рахунок-фактурі, коносаменті) відсутні печатки (штампи) іноземних компетентних митних органів при проходженні кордону;

4) у поданих документах відсутня достовірна інформація щодо виробника товару, тобто дані про зазначеного у 31 графі ЕМД виробника «El Asema Group Co.» наявні лише в сертифікаті аналізу б/н від 28.08.2025, хоча інвойс датований 24.12.2025, а контракт № S1-1512/25 від 15.12.2025, тобто виникають сумніви щодо актуальності та достовірності зазначеного сертифікату аналізу та його відношення до цієї партії товару;

5) до митного оформлення надано транспортний (перевізний) документ - коносамент від 25.12.2025 №1 не в повному обсязі, який повинен використовуватись із Charter Party (BILL OF LADING TO BE USED WITH CHARTER-PARTIES), також в документі зазначено, що фрахт сплачується по чартеру, але відсутня будь-яка інформація щодо його сплати.

У наданих до митного оформлення товаросупровідних документах відсутні дані щодо таких витрат та їх фактичного розміру, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. Зазначене може свідчити про ризик декларування не всіх складових митної вартості товарів.

Також у коносаменті зазначено «Сlean on board» даний запис не відповідає даним які зазначені у комерційних умовах поставки вантажу, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки, що ставить під сумнів факт сплати за морське перевезення вантажу та ставить під сумнів автентичність наданих до митного оформлення документів.

Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Згідно пункту 2.1 контракту № S1-1512/25 від 15.12.2025 «Ціни на всі категорії товару а також кількість та якість товару визначаються у рахунках-фактурах, пакувальних листах, та сертифікатах якості на кожну партію окремо», проте митному органу не подавався сертифікат якості, враховуючи відсутність митної декларації країни відправлення, не повний обсяг коносаменту, відсутність будь яких платіжних документів, та навіть калькуляції ціни, адже згідно пункту 2.2 згаданого контракту, вартість маркування, пакування, тари, доставки з заводу продавця до порту та завантаження товару включена до ціни товару, що вказує на не подання митному органу всіх товаросупровідних документів, умисне приховування всіх складових митної вартості та спробу ухилення від сплати митних платежів у повному обсязі.

Щодо МД № 26UA61U0:

1) у загальній декларації прибуття, яка зазначена у гр. 44 під кодом 1807 № 26UA85Z0 вказано посилання на інвойс (код 0380) під № 2, що не відповідає відомостям які зазначено у митній декларації від 10.02.2026 № 26UA61U0: 0380 № 1;

2) у поданих документах відсутня достовірна інформація щодо виробника товару, тобто дані про зазначеного у 31 графі ЕМД виробника «Al-Arish for Supplies and Contracting Co.» наявні лише у сертифікаті аналізу б/н від 30.12.2025;

3) у поданому коносаменті від 30.12.2025 № 2 у якості умов оплати фрахту зазначено: «freight payable as per Charter-Party dated». Проте зазначений документ до митного оформлення не надавався, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки CFR Одеса (Україна). Зазначене може свідчити про ризик декларування не всіх складових митної вартості товарів. Також виявлено наявність різних підписів на товаросупровідних документах відправника AL SADAT GLOBAL FOR IMPORT AND EXPORT, що ставить під сумнів автентичність наданих до митного оформлення документів. Також у коносаменті зазначено «Сlean on board» даний запис не відповідає даним, які зазначені у комерційних умовах поставки вантажу, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки, що ставить під сумнів факт сплати за морське перевезення вантажу та ставить під сумнів автентичність наданих до митного оформлення документів;

4) відповідно до міжнародних правил перевезення Інкотермс-2010 на умовах поставки CFR означає, що продавець постачає товар на борт судна. Продавець зобов`язаний заключити договір та сплатити всі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення. Тобто, на Продавця покладено виконання митних формальностей у країні експорту. Даний договір до митного оформлення не наданий;

5) термін оплати згідно інвойсу протягом 180 банківських днів. Терміни розрахунків за поставлений товар суперечить світовій практиці та може свідчити про наявність додаткових умов та домовленостей, які унеможливлюють підтвердження заявленої ціни товарів як такої, що базується на дійсній вартості згідно статті VII ГАТТ. Ч.21 ст.58 МКУ передбачено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально. Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Вказана схема розрахунків за поставлений товар, суперечить світовій практиці та може свідчити про наявність додаткових умов та домовленостей, які унеможливлюють підтвердження заявленої ціни товарів як такої, що базується на дійсній вартості згідно статті VII ГАТТ. Поставка товару з таким відстроченням по оплаті також може розглядатись як прихований лізинг, яким передбачаються лізингові платежі, які не розглядаються як частина митної вартості лише за певних умов (п.5 ст.51 МКУ). Відповідно до Податкового кодексу України сплачений при імпорті товару ПДВ за комерційною операцією (з оплатою за товар) включається до податкового кредиту (п.198.1 ПКУ). Декларування зі значним відстроченням оплати також призводить до формування податкового кредиту, який не підтверджено оплатою;

6) виявлені невідповідності у поданих товаросупровідних документахзазначені різні банківські реквізити щодо рахунку та IBAN контрагента у інвойсі від 30.12.2025 №1 та комерційному договорі від 15.12.2025 № S1- 1512/25-1.

Щодо МД № 26UA75U9:

1) до митного оформлення надані електроні примірники документів, зроблені з копій, а не з оригіналів документів, що ставить під сумнів автентичність наданих до митного оформлення документів;

2) надано документи без перекладу на українську мову;

3) на товаросупровідних документах (рахунок-фактура, коносамент) відсутні печатки (штампи) іноземних компетентних митних органів при проходженні кордону; не надано митної декларації країни відправлення;

4) відповідно до інвойсу від 30.12.2025 № 1 оплата за товар повинна буди здійснена протягом 180 днів з моменту отримання товару, проте декларантом банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару до митного оформлення не надавалися. Таким чином, у митного органу відсутні відомості щодо ціни, що сплачена за оцінюваний товар;

5) згідно пункту 2.1 контракту № S1-1512/25-1 від 15.12.2025 «Ціни на всі категорії товару, а також кількість та якість товару визначаються у рахунках-фактурах, пакувальних листах, та сертифікатах якості на кожну партію окремо», проте митному органу не подавався сертифікат якості, враховуючи відсутність митної декларації країни відправлення, відсутність будь яких платіжних документів, та навіть калькуляції ціни, адже згідно пункту 2.2 згаданого контракту, вартість маркування, пакування, тари, доставки з заводу продавця до порту та завантаження товару включена до ціни товару, що вказує на не подання митному органу всіх товаросупровідних документів, умисне приховування всіх складових митної вартості та спробу ухилення від сплати митних платежів у повному обсязі.

Оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

На підставі ч.3 статті 53 МКУ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

(МД) № 26UA71U5: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення з перекладом згідно статті 254 МКУ; 8) банківські платіжні документ;

(МД) № 26UA61U0: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

(МД) № 26UA75U9: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) ліцензійний договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом згідно статті 254 МКУ; 6) банківські платіжні документи.

28.01.2026, 10.02.2026 та 13.02.2026 декларантом ТОВ «Гео Логістика» надіслано листи, в яких митний орган повідомлено про відмову від надання додаткових документів.

Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями (МД) № 26UA71U5 від 28.01.2026, № 26UA61U0 від 10.02.2026, № 26UA75U9 від 13.02.2026 містились розбіжності та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод (метод 2 ґ).

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить:

МД № 26UA71U5 по товару №1 згідно методу за ціною договору на умовах CFR та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 03.07.2024 № 24UA07U1 на рівні 0,1208 дол. США/кг.;

МД № 26UA61U0 по товару №1 згідно методу за ціною договору на умовах CFR та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 03.07.2024 № 24UA07U1 на рівні 0,1208 дол. США/кг.

МД № 26UA75U9 по товару №1 згідно методу за ціною договору на умовах CFR та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 21.01.2026 № 26UA27U5 на рівні 0,126 дол. США/кг.

В інформаційних ресурсах митниці була наявна інформація про митне оформлення товарів співставних з оцінюваними з урахуванням заявленого коду товару, опису товару, фізичних характеристик та призначення , країни походження та виробництва Єгипет, ваговими характеристиками, митне оформлення яких здійснено.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів № UA500050/2026/000002/2 від 28.01.2026 року, № UA500050/2026/000003/2 від 10.02.2026 року, №UA500050/2026/000004/2 від 13.02.2026; видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2026/000025, № UA500050/2026/000031, № UA500050/2026/000034 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митними деклараціями (МД) № 26UA09U3 від 28.01.2026, 26UA97U9, від 11.02.2026, № 26UA24U4 від 15.02.2026 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 12 308 070,45 грн (7 401 019,97 + 4 171 995,71 + 735 054,77) шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Зважаючи на безпідставні відмови митного органу в розмитнені товарів за митною вартістю, визначеною декларантом, та на підставі повних пакетів документів для митного оформлення товару, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 5 ст. 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідачем згідно ч. 5 ст. 54 МК України витребувані митна декларація країни експорту, документи, що містять відомості про вартість страхування, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Також було повідомлено, що відповідно до п. 6 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14, від 20.10.2020 у справі №809/1056/16 та ін.

Розглядаючи даний спір, суд встановив, що позивачем як при декларуванні товарів, так і на вимогу митниці, надано всі наявні у нього документи за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару. Суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності, зважаючи на наступне.

Так, щодо зауважень митниці по (МД) № 26UA71U5 суд зазначає наступне.

Щодо посилання в інвойсі та пакувальному листі від 24.12.2025 на коносамент від 25.12.2025 суд зазначає, що така розбіжність у датах в один день є технічною особливістю документообігу в міжнародній морській торгівлі, де комерційні документи експортера часто готуються заздалегідь на основі бронювання морської перевозки, тоді як коносамент видається перевізником фактично в момент навантаження товару на борт.

Суд критично оцінює доводи відповідача про неіснуючий документ, оскільки на момент подання митної декларації всі зазначені документи були фізично наявні, а наявність у інвойсі реквізитів коносаменту свідчить лише про узгодженість логістичних процесів між продавцем та перевізником, що жодним чином не спростовує числові значення митної вартості.

Щодо відсутності підпису та печатки на пакувальному листі від 24.12.2025, суд зазначає, що відповідно до положень статті 53 МКУ та Конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, пакувальний лист є допоміжним товаросупровідним документом, що містить відомості про кількісні характеристики (вагу, пакування), а чинне законодавство України не встановлює суворих вимог до його форми чи обов`язкового скріплення печаткою для іноземних суб`єктів господарювання.

Оскільки дані пакувального листа повністю кореспондуються з відомостями, зазначеними в інвойсі та коносаменті, які належним чином завірені, сама лише відсутність відтиску печатки на цьому документі не може бути підставою для висновку про його неавтентичність або недостовірність заявленої митної вартості.

Стосовно відсутності на рахунку-фактурі та коносаменті штампів іноземних митних органів, суд констатує, що митне законодавство України не містить норм, які б зобов`язували імпортера надавати документи з відмітками митних органів країни відправлення (Єгипту) як обов`язкову умову підтвердження вартості.

Більш того, у морському сполученні процедура оформлення експорту не передбачає обов`язкового проставляння фізичних печаток на оригіналах коносаментів, оскільки контроль здійснюється через електронні системи, а вимога відповідача про наявність таких штампів є надмірною та такою, що не ґрунтується на законі, що підтверджується позицією численною судовою практикою про неприпустимість витребування документів, не передбачених ст. 53 МКУ.

Щодо сумнівів у сертифікаті аналізу від 28.08.2025 через його дату, суд зазначає, що сертифікат аналізу підтверджує якісні характеристики товару (солі), які є сталими для конкретного родовища або технологічного циклу виробника «El Asema Group Co.».

Часовий проміжок між виготовленням товару (та отриманням результатів аналізу) і датою укладення контракту (15.12.2025) є об`єктивним процесом накопичення складських запасів виробником, а тому твердження митниці про відсутність зв`язку між сертифікатом та партією товару є суб`єктивним припущенням, яке не спростовує ідентифікацію виробника та товару, вказану в інших поданих документах.

Щодо ненадання «Charter Party» (чартер-партії) та відсутності інформації про сплату фрахту в коносаменті з відміткою «Clean on board», суд зазначає, що згідно з умовами поставки CFR (Інкотермс), обов`язок з укладення договору перевезення та оплати фрахту покладено на продавця, а витрати на фрахт уже включені у ціну товару за контрактом.

Оскільки покупець (позивач) не є стороною договору чартеру, він не зобов`язаний і часто не має фізичної можливості надати чартер-партію, а відмітка «Clean on board» є стандартним підтвердженням прийняття вантажу перевізником у належному стані.

Отже вимога митниці щодо надання додаткових доказів оплати фрахту за умови включення його у ціну товару є неправомірною та суперечить суті методу за ціною договору.

Відмітка в коносаменті «Clean on board» («чисто на борту») є стандартним міжнародним підтвердженням того, що товар прийнятий перевізником у належному стані, і вона жодним чином не суперечить умовам поставки, а навпаки підтверджує факт виконання продавцем зобов`язань щодо відвантаження.

Твердження митниці, що цей запис перешкоджає перевірці оплати фрахту, є безпідставними, оскільки за умов CFR окремі платіжні документи на транспортні послуги від покупця не вимагаються, так як вони не є додатковими витратами, що підлягають додаванню до вартості операції.

Крім того, посилання відповідача на Наказ МФУ від 24.05.2012 № 599 як на підставу для витребування банківських документів на оплату транспортних послуг є безпідставним.

Суд зазначає, що зазначений перелік документів застосовується лише у разі, якщо транспортні витрати не включені до ціни товару.

Оскільки в даному випадку фрахт є складовою частиною вартості товару за контрактом (CFR), обов`язок подавати окремі рахунки та банківські підтвердження на оплату перевезення у позивача відсутній.

Вимога надати платіжні документи за умови відстрочення платежу на 180 днів, що передбачено контрактом, є вимогою надати фізично неіснуючий на момент оформлення документ, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Суд критично оцінює зауваження митниці про спробу ухилення від сплати платежів через включення витрат на пакування та маркування в ціну товару (п. 2.2 контракту). Натомість вважає, що чітке зазначення у контракті, що вартість тари, пакування та доставки вже врахована у ціні, свідчить про прозорість формування вартості, а не про її приховування.

Відсутність митної декларації країни відправлення не є самостійною підставою для відмови у застосуванні першого методу, оскільки позивач надав достатньо інших документів (інвойси, коносаменти, контракти), які в сукупності дозволяють однозначно встановити числове значення ціни, що фактично підлягає сплаті.

Щодо зауважень митниці по (МД) № 26UA61U0 суд зазначає наступне.

З приводу розбіжності в номерах інвойсів між загальною декларацією прибуття та митною декларацією, суд зазначає, що така декларація є попереднім документом, який подається до моменту прибуття товарів і має на меті лише повідомлення про намір ввезення.

Технічна помилка або зміна нумерації рахунків-фактур у процесі остаточного оформлення товаросупровідного пакета документів експортером не є ознакою маніпуляції вартістю, оскільки для визначення митної вартості визначальним є саме інвойс, поданий разом із МД, який містить актуальні дані про ціну операції, що піддаються обчисленню.

Стосовно зауваження про відсутність інформації щодо виробника «Al-Arish for Supplies and Contracting Co.» в інших документах, крім сертифіката аналізу, суд зазначає, що митне законодавство не вимагає дублювання назви виробника у кожному товаросупровідному документі (інвойсі чи коносаменті), якщо ці документи містять посилання на експортера (продавця).

Наявність назви виробника у сертифікаті аналізу, який ідентифікує товар за його фізико-хімічними властивостями, є достатнім доказом походження товару, а сумніви митниці носять характер припущень, що не підкріплені доказами підробки чи недостовірності наданих документів.

Щодо вимоги надати «Charter-Party» та відмітки «Clean on board» у коносаменті, суд зазначає, що за умов поставки CFR, згідно з правилами Інкотермс, обов`язок оплати фрахту покладено на продавця, і ці витрати вже включені у фактурну вартість товару.

Покупець не є стороною договору чартеру, а тому не володіє цим документом; водночас відмітка «Clean on board» є стандартною міжнародною практикою, що підтверджує належний стан вантажу при прийнятті перевізником.

Суд також відхиляє твердження про різні підписи відправника як підставу для сумнівів, оскільки право підпису документів у великих компаніях-експортерах може належати декільком уповноваженим особам, що не свідчить про неавтентичність документів.

Стосовно відсутності договору продавця з перевізником для виконання митних формальностей у країні експорту, суд зазначає, що митний контроль в Україні здійснюється на підставі документів, які стосуються відносин між продавцем та покупцем (імпортером).

Внутрішні договори експортера з третіми особами у країні походження (Єгипет) не входять до обов`язкового переліку документів, визначених статтею 53 МКУ, а їх ненадання не може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу, оскільки вартість операції підтверджена контрактом та інвойсом.

Щодо відстрочення платежу на 180 днів, суд вважає висновки митниці про невідповідність світовій практиці та прихований лізинг суб`єктивними припущеннями та такими, що суперечать принципу свободи договору.

Чинне законодавство України та положення ГАТТ не обмежують сторін у встановленні термінів розрахунків, а факт надання постачальником відстрочки є звичною та поширеною комерційною міжнародною практикою.

Щодо розбіжностей у банківських реквізитах (IBAN) між контрактом та інвойсом, суд зазначає, що зміна поточного рахунку або використання експортером іншого рахунку для конкретної операції є внутрішнім господарським питанням суб`єкта господарювання.

Оскільки інвойс є платіжним документом, виданим пізніше за контракт, саме реквізити, зазначені в ньому, є актуальними для здійснення оплати. Отже зазначена обставина жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості та не може свідчити про недостовірність заявленої ціни товару.

Щодо зауважень митниці по (МД) № 26UA75U9 суд зазначає наступне.

З приводу надання електронних примірників документів, зроблених з копій, суд зазначає, що ст. 257 МКУ передбачає пріоритет електронного декларування, при якому документи подаються у вигляді електронних копій, завірених електронним цифровим підписом декларанта.

Сама по собі візуальна ознака того, що скан-копія зроблена з примірника документа, не спростовує його автентичності, а митний орган, маючи сумніви, не скористався правом на перевірку оригіналів або проведення експертизи, обмежившись суб`єктивним припущенням, що не є належним доказом недостовірності відомостей.

Стосовно відсутності перекладу документів на українську мову, суд вказує, що оскільки надані документи (інвойс, коносамент) складені англійською мовою, яка є загальноприйнятою у міжнародній торгівлі та морських перевезеннях, а митницею не доведено, що неможливість перекладу окремих термінів перешкоджала встановленню ціни чи характеристик товару, вказане зауваження носить суто формальний характер і не впливає на правильність визначення митної вартості.

Оскільки ст. 254 МК України зобов`язує митницю вимагати переклад лише у разі, якщо дані документа є необхідними для перевірки відомостей, тоді як у цій справі експортна декларація містила чіткі ідентифікатори, які збігалися з іншими документами, а митний орган не довів, які саме зашифровані дані без перекладу перешкоджали йому визнати вартість за першим методом.

Щодо відсутності печаток іноземних митних органів на документах та неподання експортної декларації країни відправлення, суд зазначає, що митне законодавство України не містить вимог щодо обов`язкового проставлення штампів іноземних служб на комерційних документах імпортера.

Експортна декларація країни відправлення не входить до обов`язкового переліку документів, визначеного ч. 2 ст. 53 МКУ, і її витребування можливе лише за наявності обґрунтованих розбіжностей в основних документах; оскільки ціна в інвойсі та контракті була чітко визначена, відсутність декларації країни відправлення (Єгипту) не може розцінюватися як доказ недостовірності ціни в Україні.

Стосовно ненадання банківських платіжних документів та висновку про відсутність відомостей щодо ціни, суд вважає ці зауваження також безпідставними, оскільки умови контракту та інвойсу прямо передбачають післяплату протягом 180 днів. Митний орган фактично вимагав надати документ, який на момент митного оформлення не міг існувати в силу умов контрактних домовленостей.

Відсутність факту оплати на момент ввезення товару не означає відсутність відомостей про ціну, оскільки ст. 49 МКУ чітко визначає митну вартість як ціну, що сплачена або підлягає сплаті, а числове значення цієї суми було підтверджено комерційним рахунком-фактурою.

Щодо неподання сертифіката якості та «приховування складових вартості» (відсутність окремих документів маркування, пакування, тари, доставки), суд зазначає, що позивачем було надано сертифікат аналізу, який за своїм змістом є аналогом сертифіката якості для даного виду товару (сіль).

Також умови пункту 2.2 Контракту, згідно з якими витрати на маркування, пакування, тару та доставку до порту завантаження включені до ціни товару, є стандартним відображенням умов поставки CFR (Інкотермс).

Відповідно до ст. 58 МК України, якщо витрати на пакування та транспортування вже включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, вони не потребують додаткового документального виокремлення чи додавання, оскільки вже складають єдину ціну договору.

Вимога надати калькуляцію ціни та митну декларацію країни відправлення є безпідставною, оскільки ці документи не входять до обов`язкового переліку, визначеного статтею 53 МК України.

Включення додаткових витрат у ціну товару є законним правом сторін договору, що забезпечує прозорість, а не приховування вартості, тому звинувачення відповідачем Товариства в умисному приховуванні складових митної вартості є суб`єктивними припущеннями, не підкріпленими жодним доказом.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач порушив вимоги статей 57-64 МК України щодо послідовності методів визначення митної вартості.

Так, митний орган не надав жодних переконливих доказів неможливості застосування попередніх методів (за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів), обмежившись формальними твердженнями про відсутність інформації.

Натомість перехід до резервного методу відбувся без належного обґрунтування, а посилання на дані ЄАІС щодо ціни 0,1208 дол. США/кг та 0,126 дол. США/кг свідчить про довільне коригування вартості відповідачем.

Суд зазначає, що відповідач не здійснив детального порівняння якісних характеристик, торгових марок, репутації виробників та обсягів партій товарів у згаданих деклараціях порівняно з товаром позивача.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що використані митницею для порівняння декларації (ЕМД від 03.07.2024 № 24UA07U1; ЕМД від 03.07.2024 № 24UA07U1; ЕМД від 21.01.2026 № 26UA27U5) містили відомості, за якими декларанти самостійно збільшили (відкоригували) ціну товару (вірогідно, з метою швидкого випуску товару під гарантію з подальшим оскарженням такої ціни).

В цьому аспекті суд констатує, що ціна, яка була отримана в результаті коригування (а не була ціною реальної операції за контрактом), не може вважатися об`єктивним еталоном дійної вартості для інших учасників ринку.

Врахування митницею статистичних даних за деклараціями, де ціну було штучно піднято самим декларантом під тиском обставин митного оформлення, не характеризує проведений аналіз як обґрунтований.

Такі відомості мають казуальний характер і не можуть бути надійним джерелом інформації для коригування ціни позивача в даному випадку, оскільки вони не відображають реальну ринкову вартість товару в умовах вільної конкуренції, як того вимагає стаття VII ГАТТ.

Таким чином, відповідач не довів, що обрані ним цифрові значення є більш достовірними, ніж ціна, заявлена позивачем на підставі первинних комерційних документів.

Водночас, в даному випадку митний орган припустився до голослівних звинувачень про умисне приховування складових митної вартості та спробу ухилення від сплати податків, ґрунтуючи свої рішення на суб`єктивних припущеннях, формальних зауваженнях до документообігу та хибному тлумаченні умов поставки CFR і міжнародної торгової практики.

Вирішуючи спір, суд враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16 (касаційне провадження №К/9901/39168/18), але не виключно.

З урахуванням зазначеного, зауваження митного органу стосовного того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо цієї складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є необґрунтованими.

Зазначивши у оскаржуваному рішенні про виявлені розбіжності, митний орган не зазначає яким чином це вплинуло на митну вартість товару та чому це є перешкодою до її визначення за першим методом.

Тобто, за встановленими у цій справі обставинами, суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення є кінцевими та позбавляють декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною третьої статті 53 МК України.

Такий підхід відповідача суперечить нормам статті 53 МК України, оскільки встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, у цій справі декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 1.380.2019.000724 (адміністративне провадження №К/9901/25406/19).

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що витребовуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для митного оформлення позивачем були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом, за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

При цьому суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Під час розгляду справи митний орган не довів належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно були прийняті спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Згідно рішення п. 71 Європейського суду з прав людини у справі "Звежинський проти Польщі" позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі "Pressos Compania Naviera S. A." та інші проти Бельгії". Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно п. 17 рішення ЄСПЛ у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про недотримання позивачем вимог митного законодавства і не довів правомірності оскаржуваних рішень про коригування митної вартості та карток відмови, у зв`язку із чим останні підлягають скасуванню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Згідно платіжних інструкцій від 10.03.2026 № 253 на суму 19 968 грн, від 19.0.2026 № 257 на суму 175 544,55 грн, позивачем до Державного бюджету України сплачено судовий збір в сумі 195 512,55 грн, тоді як верхня межа ставки судового збору за подання позову майнового характеру юридичною особою становить не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже надмірно сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Формако» (65044 м. Одеса, проспект Шевченка, будинок 2а ) до Одеської митниці (65078, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Лип Івана та Юрія, будинок 21а; ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, карток відмови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500050/2026/000002/2 від 28.01.2026 року, № UA500050/2026/000003/2 від 10.02.2026 року, № UA500050/2026/000004/2 від 13.02.2026 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500050/2026/000025, № UA500050/2026/000031, № UA500050/2026/000034.

Стягнути з бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Формако» судовий збір в розмірі 26 624 грн (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири грн).

Повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Формако» судовий збір в розмірі 168 888,55 грн (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн 55 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк