Справа № 400/4885/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/4885/25

Головуючий І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 01.09.2025р.) у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Фертонія-Агро» до Головного управління ДПС в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.05.2025р. ФГ «Фертонія-Агро» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС в Миколаївській області, в якому просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови, оформленої у листі від 23.04.2025р. №1402/АП/14-29-04-04-09, у підтвердженні для ФГ «Феронія-Агро» статусу платника єдиного податку 4-ї групи на 2025 рік;

- зобов`язати ГУ ДПС у Миколаївській області підтвердити для ФГ «Феронія-Агро» статус платника єдиного податку 4-ї групи з 01 січня 2025 року, шляхом включення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку та видачі відповідної довідки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що є платником єдиного податку 3-ї групи та 12.02.2025 року, маючи намір бути платником єдиного податку 4-ї групи, він звернувся до ГУ ДПС у Миколаївській області з податковою декларацією платника єдиного податку 4-ї групи, до якої додав розрахункову частину, відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2024 рік, розрахунок частки сільсько-господарського товаро-виробництва за 2024 рік. Т.б. позивачем було подано до податкового органу повний пакет документів, який передбачений Податковим кодексом України. Однак, не отримавши жодної відповіді, позивач 26.03.2025 року, 21.04.2025 року та 22.04.2025 року знову звертався до відповідача із заявами щодо надання довідки про перебування ФГ на спрощеній системі оподаткування (4 група) на 2025 рік.

Разом з тим, 23.04.2025 року відповідач все ж таки своїм листом відмовив ФГ у видачі довідки про перебування у 2025 році на спрощеній системі оподаткування як платника податку 4-ї групи з підстав того, що станом на 01.01.2025 року фермерське господарство позивача перебуває в Реєстрі платників єдиного податку 3-ї групи, з чим, позивач, в свою чергу, не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Так, відповідач вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до даних з ІКП «ПОДАТКОВИЙ БЛОК» дане фермерське господарство зареєстровано в Реєстрі платників єдиного податку 3-ї групи (юридичні особи) за ставкою 3% за номером №37834357 від 16.12.2022р. і з 01.01.2023р., станом на 01.01.2025р. та на теперішній час, позивач перебуває саме на 3-й группі. Також, відповідач вказує й на те, що позивач не відмовився у терміни, передбачені п.п.298.2.1 п.298.2 ст.298 ПКУ від застосування спрощеної системи оподаткування 3-ї групи. Так, для уникнення подвійної реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання станом на 01 січня поточного року не може бути зареєстрований платником єдиного податку, тобто він має бути виключений з реєстру платників єдиного податку. Для відмови від спрощеної системи оподаткування суб`єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до контролюючого органу відповідну заяву. ПКУ не передбачено одночасного перебування платника та застосування ним спрощеної системи одночасно з використанням різних груп передбачених для таких суб`єктів господарювання п. 291.4 ст. 291 ПКУ. Головне управління ДПС у Миколаївській області за результатами розгляду наданої звітності ФГ «Феронія-Агро» щодо набуття статусу платника єдиного податку 4-ї групи на 2025 рік, направило лист від 24.03.2025р. №594/АП/1429-04-04-05 про неможливість зареєструвати позивача платником єдиного податку 4-ї групи на 2025 рік, оскільки останній вже застосовував спрощену систему оподаткування як платник єдиного податку 3-ї групи, а у терміни та в порядку, передбачені п.п. 298.2.1 п. 298.2 ст. 298 ПКУ, не відмовилось від застосування спрощеної системи як платник єдиного податку 3-ї групи, та продовжує застосовувати її, воно не може бути зареєстрованим платником єдиного податку 4-ї групи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ФГ «Фертонія-Агро» - задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ ДПС у Миколаївській області щодо відмови, оформленої у листі від 23.04.2025р. №1402/АП/14-29-04-04-09 у підтвердженні для ФГ «Феронія-Агро» статусу платника єдиного податку 4-ї групи на 2025 рік. Зобов`язано ГУ ДПС у Миколаївській області підтвердити для ФГ «Феронія-Агро» () статус платника єдиного податку 4-ї групи з 01 січня 2025 року, шляхом включення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку та видачі відповідної довідки. Стягнуто з ГУ ДПС в Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ФГ «Фертонія-Агро» сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 16.09.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.09.2025р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФГ «Фертонія-Агро» в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Миколаївській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

03.10.2025р. матеріали даної справи надійшли до суду 2-ї інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

12 лютого 2025 року позивач ФГ «Фертонія-Агро», будучи платником єдиного податку 3-ї групи та маючи намір бути платником єдиного податку 4-ої групи, звернулося до ГУ ДПС у Миколаївській області з податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи.

До вказаної декларації позивачем було додано розрахункову частину, відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2024 рік, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2024 рік.

Проте, не отримавши від відповідача жодної відповіді, ФГ «Фертонія-Агро» 26.03.2025 року, 21.04.2025 року та 22.04.2025 року знову звернулося до відповідача із заявами щодо надання довідки на перебуванні на спрощеній системі оподаткування (4 група) на 2025 рік.

Однак, ГУ ДПС у Миколаївській області відмовив Фермерському господарству «Феронія-Агро» у видачі такої довідки про перебування у 2025 році на спрощеній системі оподаткування як платника податку 4-ї групи, оскільки станом на 01.01.2025 року позивач перебуває в реєстрі платників єдиного податку 3-ї групи.

Вважаючи таку відмову податкового органу необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення контролюючого органу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить із наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, як чітко встановлено підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України, сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку, не пізніше 20 лютого поточного року, подають:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ) - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Так, як загально відомо, форма податкової декларації платника єдиного податку 4-ї групи затверджена наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015р. №578 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 31.01.2025р. №57).

Згідно з приміткою 16 до Декларації, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - є невід`ємною частиною Декларації, надається відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 глави 1 розділу XIV ПКУ.

При цьому, форма розрахунку затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.12.2011р. №772 «Про затвердження Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва».

Додаток 1 «Вiдомостi про наявнiсть земельних ділянок» і Додаток 3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік» є невід`ємними частинами Декларації.

Відповідно до п.4 розділу ІІ «Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017р. №557), електронні форми документів у форматі за стандартом на основі специфікації eXtensibleMarkupLanguage (XML) оприлюднюються на вебпорталі ДПС, а саме: в рубриці Електронна звітність/Платникам податків про електронну звітність/ Інформаційно-аналітичне забезпечення/Реєстр електронних форм податкових документів розміщені електронні форми, зокрема, для юридичних осіб: Розрахунку за ідентифікатором форм J0303310; Декларації за ідентифікатором форми J0103806 разом з додатками: Додаток 1 за ідентифікатором форми J0138106; Додаток 3 за ідентифікатором форми J0138306.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, позивачем - Фермерським господарством «Феронія-Агро» 12.02.2025р. було подано до контролюючого органу вичерпний перелік належним чином оформлених документів, який дає право на підтвердження статусу платника єдиного податку 4-ї групи.

При цьому, слід звернути увагу на те, що дана обставина фактично не заперечується і самим відповідачем, так як у листі-відмові №1402/АП/14-29-04-04-09 від 23.04.2025р. уповноважена особа відповідача не посилається на недостатній пакет документів або на їх неправильне оформлення.

Окрім того, одночасно також варто зауважити й про те, що Податковий кодекс України фактично не встановлює якоїсь черговості або обов`язковості попередньої відмови від 3 групи, а потім подання пакету документів на 4-ту групу.

На переконання суду, відповідач, в даному випадку, повинен розглядати намір платника податку перейти на 4 групу виключно саме за результатами перевірки поданих ним документів та відповідності критеріїв, а не поточного статусу (3 група) на дату подання.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А у відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, на думку суду 1-ї інстанції, з якою погоджується судова колегія, відповідач, в даному конкретному випадку, належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваних дій та фактично проявив надмірний формалізм, а тому позовні вимоги дійсно підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що ж стосується позиції апелянта щодо необгрунтовано стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач заявив в загальному розмірі 15 000 грн., а суд 1-ї інстанції задовольнив в сумі 5000 грн., то судова колегія вважає таку позицію відповідача необгрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення окружного суду в цій частині мотивованим і обгрунтованим, оскільки, з урахуванням складності справи, об`єму виконаних представником-адвокатом послуг, наданих позивачем доказів та розміром понесених ним витрат, саме цей розмір витрат є цілком співмірним і справедливим та таким, що відповідає як критерію розумної необхідності, так і принципу пропорційності.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені учасниками справи аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 21.05.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко