Справа № 160/29238/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представника позивача представника відповідача Бруснік Т.Г. Волошина В.В.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
На обґрунтування вказаного, позивач зазначав, що твердження контролюючого органу про незмінність цін на руду залізну, не відповідають дійсності, оскільки ціни реалізації руди залізної постійно змінювались, що підтверджується змістом специфікацій, оскільки саме в специфікаціях встановлюється ціна, кількість та асортимент продукції. Позивач вказує, що реалізації товару по вартості нижче собівартості не відбувалось жодного разу протягом всього періоду здійснення господарської діяльності позивача.
Також, позивач вказав, що доказами того, що рентна плата завжди включалась до ціни реалізації та, відповідно, на неї нараховувався податок на додану вартість та складались/реєструвались податкові накладні є калькуляції собівартості реалізованої продукції руди сирої.
Крім того, позивачем вказано, що висновок контролюючого органу про те, що документально не підтверджено використання послуг перевезення гірничої маси (розкриву) по вищенаведеним договорам в межах господарської діяльності позивача є необґрунтованим та протиправним, спростовується первинними документами, які підтверджують придбані транспортні послуги з перевезення вантажу, що використані у власній господарській діяльності позивача, з метою відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель, складування та перенесення ґрунтового покриву (гірничої маси), який виникає при проведенні власних гірничодобувних робіт.
Отже, позивач наголошує, що господарська діяльність позивача з видобування корисної копалини повністю відповідає поняттю «господарська діяльність гірничодобувного підприємства», оскільки охоплює процеси добування та первинної переробки - збирання, дроблення (буро-вибухові роботи, екскавація, транспортування, дроблення).
На переконання позивача, наведені факти та первинні документи, які були надані в ході проведення перевірки, спростовують висновок відповідача щодо невикористання у власній господарській діяльності наданих контрагентом позивача - ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ» послуг. Окремо, у позовні також зазначено, що позивач не порушував п.198.5 ст.198, абз.10 п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, оскільки, на переконання у позивача не було обов`язку складати та реєструвати в ЄРПН зведені податкові накладні на обсяг оподатковуваних операцій по ставці 20% у сумі 429 598 705,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги.
16.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
31.10.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву зазначено, що перевіркою встановлено: відсутність врахування рентної плати за користування надрами при формуванні собівартості за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року; відсутність врахування рентної плати за користування надрами при формуванні договірної ціни з покупцем за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року; відсутність коригувань договірної ціни в сторону збільшення на адресу покупця за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року; відсутність формування податкових зобов`язань на суму перевищення бази оподаткування ПДВ над фактичною ціною реалізації та складання зведеної податкової накладної за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року, а тому, як наслідок, контролюючий орган дійшов висновків, що позивачем за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року занижено базу оподаткування операцій з постачання товарів при визначенні договірної ціни на реалізацію руди залізної без врахування рентної плати за користування надрами в сумі 318 446 096,00 грн (загальнодержавний податок), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 63 689 219,00 грн.
07.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив.
14.11.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
25.12.2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
09.03.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких позивач підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві та відповіді на відзив.
14.04.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із додатковими поясненнями, в яких позивачем окремо надано роз`яснення щодо господарських взаємовідносин між позивачем, ТОВ «РУДОМАЙН» та ТОВ «ВАЙТ».
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив та письмових поясненнях, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами перевірки податковим органом складено акт від 25.06.2025 року №2820/04-36-07-14-04/42952267 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія», яким встановлено:
1. В порушення п.188.1. ст.188, п.198.5 ст.198, п.201.4 ст.204 Податкового кодексу України, перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» за період з 15.04.2019 по 31.03.2025 року:
- завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за березень 2025 року на 1 646 650,00 грн.;
- заниження податку на додану вартість на загальну суму 84 273 091,00 грн., в тому числі в наступних податкових періодах: червень 2021 року на суму 2 555 436,00 грн., липень 2021 року на суму 1 150 396,00 грн., серпень 2021 року на суму 1 462 798,00 грн., вересень 2021 року на суму 8 240 632,00 грн., жовтень 2021 року на суму 1 740 629,00 грн., листопад 2021 року на суму 1 577 194,00 грн., грудень 2021 року на суму 7 627 405,00 грн., січень 2022 року на суму 1 949 944,00 грн., лютий 2022 року на суму 1 909 384,00 грн., березень 2022 року на суму 8 698 318,00 грн., квітень 2022 року на суму 1 708 771,00 грн., травень 2022 року на суму 2 087 069,00 грн., червень 2022 року на суму 6 342 558,00 грн., липень 2022 року на суму 1 743 057,00 грн., вересень 2022 року на суму 3 214 039,00 грн., березень 2023 року на суму 3 873 235,00 грн., квітень 2023 року на суму 1 009 669,00 грн., серпень 2023 року на суму 696 796,00 грн., вересень 2023 року на суму 5 010 857,00 грн., жовтень 2023 року на суму 1 491 927,00 грн., грудень 2023 року на суму 4 565 442,00 грн., березень 2024 року на суму 4 624 526,00 грн., квітень 2024 року на суму 129 607,00 грн., червень 2024 року на суму 4 234 199,00 грн., липень 2024 року на суму 7 943,00 грн., вересень 2024 року на суму 2 434 507,00 грн., жовтень 2024 року на суму 4 739,00 грн., грудень 2024 року на суму 2 682 222,00 грн., січень 2025 року на суму 240 941,00 грн., березень 2025 року на суму 1 258 851,00 грн.
2. В порушення п.198,5 ст.198, абз.10 п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» не виписано та не зареєстровано в ЄРПН зведені податкові накладні на обсяг оподатковуваних операцій по ставці 20% у сумі 429 598 705,00 грн., а саме: в розрізі податкових періодів: червень 2021 року на суму 12 777 180,00 грн., липень 2021 року на суму 5 751 980,00 грн., серпень 2021 року на суму 7 313 990,00 грн., вересень 2021 року на суму 41 203 160,00 грн., жовтень 2021 року на суму 8 703 145,00 грн., листопад 2021 року на суму 7 885 970,00 грн., грудень 2021 року на суму 38 137 025,00 грн., січень 2022 року на суму 9 749 720,00 грн., лютий 2022 року на суму 9 546 920,00 грн., березень 2022 року на суму 43 491 590,00 грн., квітень 2022 року на суму 8 543 855,00 грн., травень 2022 року на суму 10 435 345,00 грн., червень 2022 року на суму 31 712 790,00 грн., липень 2022 року на суму 8 715 285,00 грн., вересень 2022 року на суму 16 070 195,00 грн., грудень 2022 року на суму 12 109 715,00 грн., березень 2023 року на суму 15 771 885,00 грн., червень 2023 року на суму 14 975 565,00 грн., вересень 2023 року на суму 17 403 330,00 грн., жовтень 2023 року на суму 416 665,00 грн., листопад 2023 року на суму 83 335,00 грн., грудень 2023 року на суму 22 795 255,00 грн., березень 2024 року на суму 23 114 305,00 грн., квітень 2024 року на суму 541 670,00 грн., червень 2024 року на суму 21 435 605,00 грн., вересень 2024 року на суму 12 409 015,00 грн., грудень 2024 року на суму 16 851 580,00 грн., лютий 2025 року на суму 41 665,00 грн., березень 2025 року на суму 11 610 965,00 грн.
3. В порушення п.284 ст. 284, п.288.1, п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» занижено суму орендної плати за земельну ділянку на 50 709 741,76 грн., в тому числі: за 2022 рік на суму 9 811 198,16 грн., за 2023 рік на суму 16 757 029,54 грн, за 2024 рік на суму 18 860 557,87 грн., за період з 01.01.2025 року по 31.03.2025 року на суму 5 280 956,19 грн.
4. В порушення пп.14.1.37 п.14.1 ст.14, п.252.3, п.252.5, п.252.7, п.252.18 ст.252 Податкового кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» занижено податкові зобов`язання рентної плати за користування надрами за період з 15.04.2019 року по 31.03.2025 року на суму 51 824 504,66 грн., в тому числі по періодам: за ІІ квартал 2021 року на суму 8 208 720,86 грн., за III квартал 2021 року на суму 22 857 119,48 грн., за IV квартал 2021 року на суму 20 760 664,32 грн.
5. В порушення п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, ст.167, ст.168, пп.170.9.1 пп.170.9.2 пп.170.9 ст.170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» не донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 12 562,86 грн. за коштами, надміру витрачених платником податку та не провернутих у встановлений законодавством строк.
6. В порушення п.п.1.4, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір на загальну суму 1046,90 грн. внаслідок виплати доходів, як податковим агентом членам профспілки та які підлягають оподаткуванню військовим збором.
7. В порушення абз.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, податкові розрахунки підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» надано не в повному обсязі, а саме: не відображено ознака доходу «118» «Кошти отримані під звіт, які надміру витрачені та неповернуті в у установлені строки» у 4 кварталі 2022 року, у 2 кварталі 2023 року, у 3 кварталі 2023 року.
8. В порушення ч.2 ст.6, ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень, листопад, грудень 2020 року.
16.07.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за вказаними порушеннями прийнято:
30.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» звернулось до Державної податкової служби України із скаргою на вказані податкові повідомлення-рішення.
Підставами нарахування вказаних податкових зобов`язань стали висновки податкового органу про:
- відсутність врахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» рентної плати за користування надрами при формуванні собівартості;
- відсутність врахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» рентної плати за користування надрами при формуванні договірної ціни з покупцем;
- відсутність коригувань Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» договірної ціни в сторону збільшення на адресу покупця;
- відсутність формування Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» податкових зобов`язань на суму перевищення бази оподаткування ПДВ над фактичною ціною реалізації та складання зведеної податкової накладної;
- відсутність документального підтвердження використання послуг перевезення гірничої маси (розкриву) по Договорам в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія».
Вказані висновки ґрунтуються на тих обставинах, що перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» встановлено заниження бази оподаткування операцій з постачання товарів при визначенні договірної ціни на реалізацію руди залізної без врахування рентної плати за користування надрами, що призвело до заниження податку на додану вартість.
Також, контролюючим органом вказано, що в ході проведення перевірки на підставі первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку за перевіряємий період не встановлено отримання доходу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» від вищезазначених операцій щодо перевезення вскрішних порід на земельні ділянки.
Крім того, контролюючим органом зазначено, що в ході проведення перевірки документально не підтверджено використання послуг з визначення місць розташування та підрахунок об`ємів пустих порід у відвалах кар`єру «Північний» для використання у якості потенційної залізорудної сировини для виробництва агломераційної руди та концентрату в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія».
Вирішуючи правомірність прийнятих Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень, суд застосовує, окрім іншого, принципи дослідження господарських операцій, закріплених постановами Верховного Суду, а саме:
- превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) (постанова Верховного Суду від 18.09.2025 року у справі №140/3421/24);
- дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій (постанова Верховного Суду від 06.06.2025 року у справі №400/1646/20);
- принцип індивідуальної відповідальності платника податків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19).
Як встановлено судом, контролюючий орган при зазначенні про відсутність врахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» рентної плати за користування надрами при формуванні собівартості; відсутність врахування рентної плати за користування надрами при формуванні договірної ціни з покупцем; відсутність коригувань договірної ціни в сторону збільшення на адресу покупця; відсутність формування податкових зобов`язань на суму перевищення бази оподаткування ПДВ над фактичною ціною реалізації та складання зведеної податкової накладної, дійшов вказаних висновків, з огляду на те, що позивач, під час визначення договірної ціни на реалізацію руди залізної, не враховував рентну плату за користування надрами, чим порушив вимоги абз.1 п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України).
Згідно з підпунктами «а», «б» і «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України.
Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України під постачанням товарів розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Під ввезенням товарів на митну територію України розуміється сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України (підпункт 14.1.211 пункту 14.1 статті 14 розділу ПК України).
Пунктом 188.1 статті 188 розділу V ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення;
електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
З аналізу викладеного вбачається, що для операцій Товариства з постачання на митній території України товарів, база оподаткування ПДВ визначається за загальним правилом - виходячи з їх договірної вартості, але не нижче ціни придбання.
Як встановлено судом та не заперечується контролюючим органом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» є виробником руди агломераційної та концентрату.
Руда (товар), реалізується на адресу ТОВ «РУДОМАЙН» по Договорам від 01.06.2021 року №09/06-21, від 01.01.2022 року №01/01.01.22-УГК, від 30.12.2022 року №14/30.12-22-УГК.
Відповідно до умов зазначених договорів кількість, асортимент та ціна Продукції (Руди) зазначаються у доданих специфікаціях, які є невід`ємними частинами договорів.
Відповідно до п.10.1 Договору у разі збільшення собівартості продукції, ціна на Продукцію коригується, шляхом укладення між Сторонами Додаткової угоди до цього Договору.
Отже, з урахуванням умов зазначених договорів стосовно того, що кількість, асортимент та ціна Продукції (Руди) зазначаються у доданих специфікаціях, які є невід`ємними частинами договорів, договірна/звичайна ціна коригувалась шляхом підписання щомісячних Специфікацій.
Таким чином, суд доходить висновку, що ціна є диференційованою та формується з урахуванням обсягу поставки.
З урахуванням викладеного, висновки контролюючого органу щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» господарських операцій з руди за відсутності врахування рентної плати та відсутності коригувань договірної ціни не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Верховний Суд у постанові від 29.05.2024 року у справі №320/8996/22 дійшов висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за ціною, визначеною в договорі. Ця ціна, якщо не доведено зворотнє, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін і для цілей оподаткування є звичайною.
Отже, перед тим як досліджувати наявність чи відсутність у спірних операціях ділової мети, насамперед необхідно дослідити питання доведеності контролюючим органом того факту, що ціна реалізації платником податків самостійно виготовлених товарів не відповідає звичайним/ринковим цінам, що, своєю чергою, може бути підставою до донарахування бази оподаткування і, як наслідок, підставою висновків про заниження платником податкових зобов`язань. Факт реалізації самостійно виготовлених товарів за цінами, які не відповідають ринковим має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів, визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.
Крім того, суд вказує і на наступне.
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Відповідно до підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 ПК України пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв, зокрема для юридичних осіб, як: одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків; кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа.
Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не ставиться у залежність від їх собівартості. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, тобто звичайної ціни, яка вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін, якщо не доведено зворотне.
Згідно з вимогами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.
Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.
Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 року у справі №810/3212/16.
При цьому, суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, якими неодноразово зазначалося, що акт перевірки уповноваженого органу не може бути єдиним і достатнім доказом порушення, а має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами. Верховний Суд вказав, що недостатньо просто зафіксувати порушення в акті необхідно, щоб його висновки базувалися на достовірних доказах.
У даному випадку, відповідачем не доведено, що договірна ціна продажу Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» товару (руди) не відповідала рівню звичайних (ринкових) цін, а відтак, суд вважає, що висновки контролюючого органу такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи.
Щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 25%, суд зазначає про таке.
Стаття 123 ПК України в редакції, яка діяла на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, встановлює зокрема штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Так, згідно з пунктом 123.1 ст.123 ПК України, серед іншого передбачено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 123.2 ст.123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Підпунктом 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, визначених зокрема пунктами 123.2-123.5 статті 123 цього кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7 ст.112 ПК України).
Також цієї нормою у пункті 112.8 ст.112 ПК України визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 ПК України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.
Обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 123.2 статті 123 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
Обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення, а його висновки можуть бути спростовані шляхом подання до контролюючого органу заперечень на акт перевірки (постанова Верховного Суду від 19.06.2020 року у справі №140/388/19).
Відсутність в акті перевірки обставин, які характеризують таку ознаку виявленого діяння як умисність, на переконання колегії суддів, вказують на необґрунтованість прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.
Позивач зазначає про відсутність правових підстав для притягнення його до відповідальності взагалі.
Водночас, суд зазначає, що при наявності правильно визначеного грошового зобов`язання, кваліфікаційна ознака відповідачем не доведена.
Обставини, на які посилався контролюючий орган під час розгляду справи, щодо наявності в діях позивача умислу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно, такі обставини не можуть свідчити про те, що платник податків цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.
Таким чином, відсутні підстави для юридичної кваліфікації діяння позивача як такого, за яке відповідальність передбачена пунктом 123.2 статті 123 ПК України.
На переконання суду, за умови не доведення наявності в діях позивача умислу, з урахуванням висновків акта перевірки та обставин справи, платник податків не підлягав притягненню до відповідальності на підставі пункту статті 123 ПК України.
Застосувавши штрафні санкції із застосуванням ставки 25 відсотків, відповідач необґрунтовано завищив суму штрафних санкцій в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні.
Суд вважає, що висновок про порушення позивачем п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України є похідним від висновків щодо допущених платником податків порушень податкового законодавства у частині заниження податку на додану вартість.
А тому, необґрунтованість висновків відповідача про наявність податкових правопорушень в частині заниження податку на додану вартість має наслідком безпідставність висновку про необхідність складення та реєстрації податкових накладних з податку на додану вартість.
Щодо висновків контролюючого органу про те, що документально не підтверджено використання послуг перевезення гірничої маси (розкриву) в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія», суд зазначає про таке.
В силу приписів п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне.
Встановлення факту здійснення господарської операції, а саме: дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» та ТОВ «РУДОМАЙН» укладено Договори про надання транспортних послуг з перевезення вантажу: від 01.06.2021 року №01/06-21; від 01.01.2022 року №3/01.01.22-УГК; від 30.12.2022 року №30/30.12.22-УГК.
Відповідно до умов зазначених Договорів перевізник (ТОВ «РУДОМАЙН») зобов`язується надати замовнику (Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія») транспортні послуги з перевезення вантажу (розкрив) на умовах, визначених у Додатках (протоколах узгодження договірної ціни) до Договорів автомобільним транспортом, місце розвантаження ділянка гірничо-технічної рекультивації (відвал) у всіх первинних та інших документах, якими були оформлені взаємовідносини по даному договору, для зручності, місце розвантаження зазначалось «Відвал».
На підтвердження господарських взаємовідносин надано: Договір №3/01.01.22-УГК від 01.01.2022; Договір №01/06-21 від 01.06.2021; Протокол погодження ціни від 05.04.2022; Протокол погодження ціни від 01.06.2021; товарно-транспортні накладні.
Також, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» та ТОВ «ВАЙТ» укладено Договори про надання транспортних послуг з перевезення вантажу від 01.06.2021 року №118 та від 30.12.2021 року №249/30122021.
Відповідно до умов зазначених Договорів перевізник (ТОВ «ВАЙТ») зобов`язується надати замовнику (Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія») транспортні послуги з перевезення вантажу на умовах, визначених у Додатках (специфікаціях) до цього Договору та Заявках автомобільним транспортом, а Замовник прийняти й оплатити належним чином надані Перевізником послуги.
На підтвердження господарських взаємовідносин надано: Договори про надання транспортних послуг з перевезення вантажу від 01.06.2021 року №118 та від 30.12.2021 року №249/30122021; товарно-транспортні накладні.
Водночас, як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючий орган заперечує факт використання результату господарських взаємовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» та ТОВ «ВАЙТ» і ТОВ «РУДОМАЙН» в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» (послуги перевезення гірничої маси (розкриву).
Враховуючи викладене, суд зазначає про таке.
Суд зазначає, що гірничотехнічна рекультивація - це комплекс інженерних робіт, спрямованих на відновлення ландшафту, порушеного внаслідок видобутку корисних копалин, будівельних чи геологорозвідувальних робіт.
Отже, суд зазначає, що саме з метою складування та перенесення ґрунтового покриву (гірничої маси), який виникає під час робіт з гірничотехнічної рекультивації, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» було укладено зазначені вище Договори про надання транспортних послуг з перевезення вантажу (Розкриву, Гірничої маси) з ТОВ «ВАЙТ» та ТОВ «РУДОМАЙН» із зазначенням місця розвантаження: Ділянка гірничотехнічної рекультивації (Відвал, Відвал, напрямок вул. Іонова Балка, 15А).
Більш того, судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи Робочого проекту 2020-09-ПЗ, усі розкривні породи 1-го етапу, обсягом 3930 тис.м3 тимчасово розміщуються в південній частині кар`єру «Північний».
Відповідно до Робочого проекту 2021-12-ПЗ, 1 етап передбачає тимчасове складування розкривних порід в цей період виконувати в північній частині кар`єру «Північний», вантажопотік на 1-му етапі розробки розподіляється наступним чином: розкривні породи транспортуються на ділянки тимчасового складування в південній частині кар`єру».
Отже, суд вважає доведеним той факт, що придбані транспортні послуги з перевезення вантажу по Договорам про надання транспортних послуг з перевезення вантажу з ТОВ «ВАЙТ» від 01.06.2021 №118 та від 30.12.2021 №249/30122021 використані у власній господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія».
Висновки щодо реального виконання господарської операції, що породжує право платника податків на податковий кредит та зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 року по справі №160/3364/19. Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Щодо висновку контролюючого органу про відсутність документального підтвердження використання послуг з визначення місць розташування та підрахунок об`ємів пустих порід відвалах кар`єру «Північний» для використання у якості потенційної залізорудної сировини для виробництва агломераційної руди та концентрату в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія», а також про відсутність документального підтвердження використання послуг з проведення спостережень на профільних лініях відвалу «Центральний», та станом східного та західного бортів кар`єру «Південний» в 2025 році в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія», суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» та ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ» укладено Договір від 02.10.2023 року №ПР-2023-22 про надання послуг.
Відповідно до умов Договору, Виконавець (ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ») зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням Замовника надати послуги у сфері інженерно-геологічних вишукувань: «Визначення місць розташування та підрахунок об`ємів пустих порід у відвалах кар`єру «Північний» для використання у якості потенційної залізорудної сировини для виробництва агломераційної руди та концентрату» (іменовані надалі «Послуги»), а Замовник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія») зобов`язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору (п.1.1 Договору).
Прийом Замовником наданих Виконавцем послуг оформлюється актом прийому-передачі послуг (п. 4.1 Договору).
На підтвердження господарських взаємовідносин надано: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період 2023 2024 роки щодо визначення місць розташування га підрахунок об`ємів пустих порід у відвалах кар`єру «Північний» для використання у якості потенційної залізорудної сировини для виробництва агломераційної руди та концентрату; податкові накладні, платіжні інструкції.
Також, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» та ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ» укладено Договір від 17.01.2024 року №ПР-2025-02 про надання послуг.
Відповідно до умов Договору, виконавець (ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ») зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням Замовника надати послуги у сфері інженерно-геологічних вишукувань «Проведення спостережень на профільних лініях, та станом східного та західного бортів кар`єру «Північний» в 2025 році» (іменовані надалі «Послуги»), а замовник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія») зобов`язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору (п.1.1 Договору).
Прийом замовником наданих виконавцем послуг оформлюється актом прийому-передачі послуг (п. 4.1 Договору).
На підтвердження господарських взаємовідносин надано: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період 2025 рік щодо проведення спостережень на профільних лініях відвалу «Центральний», та станом східного та західного бортів кар`єру «Південний» в 2025 році; податкові накладні.
Водночас, контролюючий орган заперечує факт використання у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» результату послуг, отриманих від ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ», та вказує, що:
- в ході проведення перевірки, на підставі наданих первинних документів встановлено відсутність здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» операцій первинної переробки корисної копалини - руди залізної, що свідчить про неможливість створення продукції, яка відповідатиме якісним вимогам продукту, для цілей металургії, втому числі агломераційної руди та концентрату;
- в ході проведення перевірки, на підставі наданих первинних документів, встановлено що внаслідок виробничої діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» в межах ділянки надр кар`єр «Північний» відвал «Центральний» не створювався. Окрім того межі східного та західного бортів кар`єру «Південний» належать до ділянки надр, надрокористувачем якої є ТОВ «РУДОМАЙН».
Суд не погоджується із такими твердженнями податкового органу та зазначає наступне.
За правилами підпункту 14.1.91 пункту 14.1 статті 14 ПК України корисні копалини - це природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.
Мінеральною сировиною є товарна продукція гірничодобувного підприємства, що є результатом його господарської діяльності з видобутку корисних копалин, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, і за якісними характеристиками відповідає вимогам установлених законодавством стандартів або вимогам договорів (підпункт 14.1.112 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.128 пункту 14.1 статті 14 ПК України, обсяг видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) - це обсяг товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» обліковується гірничодобувним підприємством як запаси - активи, вартість яких може бути достовірно визначена, для яких існує імовірність отримання їх власником - суб`єктом господарювання економічної вигоди, пов`язаної з їх використанням, та які складаються з: сировини, призначеної для обслуговування виробництва, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, та адміністративних потреб; готової продукції, що виготовлена на гірничодобувному підприємстві, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до підпункту 14.1.37 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарською діяльністю гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу IX цього Кодексу є діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.
Згідно з підпунктом 14.1.150 пункту 14.1 статті 14 ПК України первинною переробкою є (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничодобувного підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), за виключенням агломерації/грудкування руди з термічною обробкою, агломерацію та збагачення фізико-хімічними методами, а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм).
Таким чином, до первинної переробки (збагачення) відноситься сировина, яка пройшла сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм).
Водночас не належить до первинної переробки сировина, яка збагачена фізико-хімічним методом з якісною зміною мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури та продукція, що пройшла операції агломерації/грудкування руди з термічною обробкою, агломерацію та збагачення фізико-хімічними методами.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2023 року у справі №160/7889/18.
Підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» виконує в кар`єрі «Північний» видобування відкритим способом раніше втрачених, під час підземного видобутку, та погашених запасів залізних руд 4-го та 5-го залізистих горизонтів.
Відповідно до спеціального дозволу на користування надрами ліцензійна площа ділянки родовища становить 165,07 га, яка оконтурена 22 кутовими точками географічних координат.
Корисну копалину, що добувається, передбачено транспортувати автомобільним транспортом на комплекс по збагаченню гематитових кварцитів ТОВ «РУДОМАЙН», який розташовано на відвалах, з західної сторони кар`єру «Південний», за межами контуру підрахунку запасів.
Також, зі змісту Пояснювальної записки до Робочого проекту «Розробка втрачених під час підземного видобутку запасів багатих залізних руд 4-го та 5-го залізистих горизонтів у межах Саксаганського родовища, кар`єр «Північний» №2020-09-ПЗ Розділу 3.2.10 «Технологія гірничих робіт і механізація виробничих процесів» вбачається, що розробка корисної копалини та розкривних порід виконується екскаваторами, після попереднього розпушування вибуховим способом. Буріння свердловин виконується верстатами шарошкового буріння Pit Viper 275. Діаметр свердловин складає 250 мм. Після здійснення масового вибуху, який виконує підрядна спеціалізована організація, екскавація гірничої маси виконується гусеничними екскаваторами типу «пряма лопата» TEREX RH 40-E з ємністю ковша 7 мі (або аналог) в кар`єрні самоскиди HOWO (або аналог), вантажопідйомністю 40т. Розкривні породи транспортуються з кар`єру автосамоскидами HOWO у місця складування. Багаті залізні руди четвертого і п`ятого залізистого горизонту транспортуються із забою на існуючий дробарно-збагачувальний комплекс для переробки в готову продукцію і подальшого відвантаження. Дробарно-збагачувальний комплекс розташовано на західному борту кар`єру «Південний». Ділянка для розміщення ДЗК перебуває за межами підрахунку запасів. На дробильно-збагачувальному комплексі руда буде збагачуватися для отримання готової продукції. Конструкційні особливості дробарно-збагачувального комплексу, технологія переробки та потужності, розроблені у окремому проекті на будівництво ДЗК. Видобута корисна копалина доставляється технологічним автотранспортом з вибою до прийомного бункера дробарки ДЗК. Залізна руда автосамоскидами завантажується в приймальний бункер ємністю 50 мі. Бункер обладнаний укриттям, гратами 500x500 мм і системою гідрозрошення. З бункера, за допомогою стрічкового живильника, матеріал подається через колосниковий нерухомий грохот з осередком 100х100 в щокову дробарку Trio CT 32x54, де відбувається скорочення крупності з 500 мм до 100 MM. Розвантаження щокової дробарки і підгратного продукту колосникового грохоту передбачена через воронку з шибером для можливості подачі матеріалу на стрічковий конвеєр ЛК-1 або на ЛК-1а. По стрічковому конвеєру ЛК-1 (ширина стрічки 1200мм) по галереї №1, подрібнений матеріал першої стадії і підгратний матеріал нерухомого колосникового грохоту транспортується на грохот Trio ТІН6202. У разі розвантаження на конвеєр ЛК-1а (ширина стрічки 1200мм), ДЕР матеріал подається на стрічковий конвеєр ЛК-3. На грохоті Trio TIH6202 встановлені грати з осередком 50х50мм. Надрешітний матеріал грохоту Trio ТІН6202 подається в щокову дробарку другої стадії СМД-74, де відбувається скорочення руди до -8 ... 0. Підгратний матеріал грохоту Trio TIH6202 i подрібнений матеріал другої стадії за допомогою конвеєрів ЛК-2 (ширина лепти 1200мм), ЛК-12 (ширина лепти 1000мм) і ЛК-3 (ширина стрічки 1200 мм) транспортується на грохота ГИСЛ-62 для просівання. 3 стрічкового конвеєра ЛК-3 матеріал, за допомогою воронок, розподіляється на чотири грохота ГИСЛ-62 з осередками 8 мм. Надрешітний продукт з грохотов за допомогою конвеєрів ЛК-13 (ширина стрічки 1000мм), ЛК-4 (ширина стрічки 1000мм), ЛК-21 (ширина стрічки 1000мм) передається в конусну дробарку КМДТ- 2200 для подрібнення, яка працює в замкнутому циклі з грохотом ГИСЛ - 62. Розвантаження дробарки КМДТ-2200 виконується на стрічковий конвеєр ЛК-22 (ширина стрічки 1000мм), який в свою чергу перевантажує подрібнений матеріал на стрічковий конвеєр ЛК-3 і далі на грохота ГИСЛ-62. У перевантажувальному вузлі №4 матеріал розподіляється за допомогою стрічкових конвеєрів ЛК-14 (ширина стрічки 800мм), ЛК-15 (ширина стрічки 800мм) і воронок на п`ять стрічкових конвеєрів ЛК-7... ЛК-11 (з шириною стрічки 800мм кожен), далі матеріал з конвеєрів ЛК-7 ... ЛК-11 через вібролотки передається на п`ять сухих магнітних сепараторів МС-1 ... МС-5, де відбувається процес збагачення. Для зниження викидів в навколишнє середовище пилоподібних частинок магнітні сепаратори обладнані герметичним укриттям з оглядовими люками. Отримана в процесі збагачення готова продукція (аглоруда) і сира руда, за допомогою конвеєрів направляються в бункери готової продукції і сирої руди ємністю по 500 тонн кожна. Зі складу готова продукція відвантажується кінцевим споживачам або для подальшого перевантаження на залізничний транспорт.
Тобто, виходячи зі змісту зазначеного, слід дійти висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» здійснює видобуток, а також і переробку залізної руди, що поділено на відповідні етапи, та в результаті чого отримується, в процесі збагачення, готова продукція (аглоруда) і сира руда.
Отже, контролюючий орган необґрунтовано виходив із незмінності кристалохімічної структури мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану на всіх етапах видобування корисних копалин до стадії створення кінцевої продукції, а тому висновок податкового органу про відсутність здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» операцій первинної переробки корисної копалини - руди залізної не відповідає дійсності та спростовується наявними матеріалами справи.
Крім того, суд не бере до уваги твердження контролюючого органу про те, що внаслідок виробничої діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» в межах ділянки надр кар`єр «Північний» відвал «Центральний» не створювався та доводи про те, що межі східного та західного бортів кар`єру «Південний» належать до ділянки надр, надрокористувачем якої є ТОВ «РУДОМАЙН», оскільки, згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період 2025 рік є саме проведення спостережень на профільних лініях відвалу «Центральний», та станом східного та західного бортів кар`єру «Південний» в 2025 році є саме здійснення спостережень.
Більш того, відповідачем під час перевірки не встановлено фактичну відсутність відвалу «Центральний».
Враховуючи викладене, а саме: здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» видобутку та переробки залізної руди, та характер виконаних послуг ТОВ «НКЦ «УКРГЕОКОНСАЛТИНГ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» у 2025 році (проведення спостережень на профільних лініях відвалу «Центральний», та станом східного та західного бортів кар`єру «Південний»), суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу про відсутність документального підтвердження використання послуг з проведення спостережень на профільних лініях відвалу «Центральний», та станом східного та західного бортів кар`єру «Південний» в 2025 році в межах господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія».
У справі, що розглядається, суд встановив, що контролюючий орган на порушення вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
У пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.
Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська гірничодобувна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір в розмірі 24 224,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 травня 2026 року згідно з вимогами ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський