Справа № 320/20262/26
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2026 року м. Київ № 320/20262/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛВІР»

до Головного управління ДПС у м. Києві

Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛВІР» із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати:

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773462/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 11 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773465/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 13.10.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773466/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 23.10.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773467/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 16.11.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773468/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 12.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773469/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 01.04.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773470/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 16.04.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773471/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 7 від 16.04.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773472/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 16 від 01.05.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773473/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 17 від 10.05.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773474/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 18 від 10.05.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773475/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 20 від 20.08.2024;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773463/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 10.10.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773464/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 3 від 10.10.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773455/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 4 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773457/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773458/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 7 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773459/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 8 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773460/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 9 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773461/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 10 від 20.09.2023;

рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 16.09.2024 № 11773456/33346917 про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 20.09.2023;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 11 від 20.09.2023, № 2 від 13.10.2023, № 5 від 23.10.2023, № 1 від 16.11.2023, № 1 від 12.09.2023, № 2 від 01.04.2024, № 5 від 16.04.2024, № 7 від 16.04.2024, № 16 від 01.05.2024, № 17 від 10.05.2024, № 18 від 10.05.2024, № 20 від 20.08.2024, № 1 від 10.10.2023, № 3 від 10.10.2023, № 4 від 20.09.2023, № 6 від 20.09.2023, № 7 від 20.09.2023, № 8 від 20.09.2023, № 9 від 20.09.2023, № 10 від 20.09.2023, № 5 від 20.09.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛВІР» датою їх фактичного подання.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5).

Згідно частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частиною 7 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Як убачається зі змісту позовної заяви, наведених вимог не виконано, оскільки в позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві про відмову у реєстрації податкових накладних, втім до позовної заяви не додано оскаржуваних рішень.

Згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, що в разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30.08.2018 в адміністративній справі № 813/2897/16.

Спеціальним регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

За приписами пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24, в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

З позовної заяви не встановлено, що скарги до контролюючого органу вищого рівня подавались.

У зв`язку з цим, суд вважає, що у даному випадку має бути застосований шестимісячний строк для звернення до суду з вимогою про оскарження спірного рішення.

Таким чином, звернувшись 05.03.2026 до суду з даним позовом, позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою.

При цьому, матеріали справи не містять заяви про поновлення строку звернення до суду.

Згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вимоги Закону України «Про судовий збір» про сплату судового збору за кожну вимогу немайнового характеру у разі об`єднання в позовній заяві двох і більше вимог немайнового характеру є імперативними.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2026 року, становить 3328,00 грн.

Як убачається з прохальної частини позову позивачем заявлено 21 (двадцять одну) вимогу немайнового характеру.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 55 910,40 грн. (3328,00 грн. х 21 х 0,8) .

Позивач всупереч вимогам КАС України не долучив до позовної заяви докази сплати судового збору.

Відповідно статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, протягом десяти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 статті 169 КАС України визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору за заявлені позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 55 910,40 грн, або надання доказів звільнення від сплати судового збору, якщо таке має місце; заяви про поновлення строку звернення до суду із належним обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та надати суду докази, які відповідні обставини підтверджують; оскаржуваних рішень.

Керуючись статтями 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛВІР» - залишити без руху.

2. Встановити позивачеві десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

3. Роз`яснити позивачеві, що у разі неусунення ним у встановлений судом спосіб і строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву буде повернуто відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Колеснікова І.С.