Справа № 808/3367/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2026 року

м. Київ

справа №808/3367/17

адміністративне провадження № К/990/20001/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А.,перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 24.04.2026 в адміністративній справі № 808/3367/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія дизель запчасть» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, в листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дизель Запчасть» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.10.2017 року № , яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 76 040 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 19 010 грн.

Дана справа розглядалась судами неодноразово.

Зокрема, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.01.2018 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

За наслідками касаційного перегляду, постановою Верховного Суду від 28.02.2025 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія дизель запчасть» задоволено частково. Скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду 24.04.2026 у справі № 808/3367/17 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25 жовтня 2017 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія дизель запчасть» судові витрати зі сплати судового збору на суму 1 600 грн.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 01.05.2026 року надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 24.04.2026 в адміністративній справі № 808/3367/17.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій вимог п.п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах в постановах від 01.08.2022 у справі № 808/2593/16, від 17.08.2022 у справі № 640/4237/19, від 12.01.2023 по справі № 140/6978/20, від 27.08.2020 по справі № П/811/509/17 (№ К/9901/42094/18) та від 26.11.2020 по справі № 803/1443/16 (№ К/9901/31943/18), від 20.10.2022 по справі № 620/3716/18 та від 13.07.2022 по справі № 300/1664/20, від 10.11.2020 по справі № 640/25738/19, від 05.05.2020 у справі № 826/678/16, від 15.04.2020 по справі № 826/13929/17, від 03.08.2020 у справі № 826/7917/17, від 22.09.2022 у справі № 440/1390/20, від 05 травня 2023 року по справі № 1340/5998/18, від 08 листопада 2023 року по справі № 280/4704/21, від 27 листопада 2023 року по справі № 380/18276/21 але не виключно (щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності та документального підтвердження реальності господарських операцій, з врахуванням того, що наявність первинних документів не є підставою для висновків про здійснення господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів не відбувався).

Крім того, скаржник наголосив на тому, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.05.2025 по справі № 420/12471/22, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною господарською діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження договорами та документами бухгалтерського обліку. Проте посилаючись на акт перевірки від 08.08.2017 № 443/08-01-14-06/37786526 контролюючий орган зазначив про відсутність господарської діяльності між ТОВ «КОМПАНІЯ ДИЗЕЛЬ ЗАПЧАСТЬ» та ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП», оскільки відповідно до вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2016 по справі № 200/5635/16-К (провадження № 1- кп/200/308/16), останнє створено на підставі внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей. Отже за доводами контролюючого органу, підприємство - ТОВ «ПРОГРЕС РЕСУРС ГРУП» створено фіктивно без мети здійснення господарської діяльності.

Також, окремою підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на те, що судом апеляційної інстанції порушено принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів при розгляді адміністративної справи, який закріплено частиною 1 статті 90 КАС України, що за доводами останнього є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування відповідного судового рішення.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1, частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку суду, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

До того ж, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд посилався на те, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, лише обмежились посиланням на вирок відносно контрагента позивача (Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року (справа №200/5635/16-К, провадження №1-кп/200/308/16), проте не встановили, чи містить вирок посилання на конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Тоді, як враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

При цьому Судом зауважено, що як в позовній заяві, так і в доводах касаційної скарги позивач звертав увагу, що вирок у кримінальній справі, яким затверджено мирову угоду про визнання винуватості та визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 КК України, не є обов`язковим для суду у даній справі, оскільки у вказаному вироку не досліджувались господарські правовідносини позивача з вказаним контрагентом, а лише затверджено мирову угоду про визнання вини з керівником контрагента, що не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.

Тоді, як за приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За результатами нового розгляду справи суди попередніх інстанцій, надавши оцінку наявному у справі вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року (справа №200/5635/16-К, провадження №1-кп/200/308/16), дійшли висновку, що вказаним вироком не визнано недійсними первинні документи та договори, укладені ТОВ «Прогрес Ресурс Груп» з іншими суб`єктами господарювання, зокрема ТОВ «Компанія дизель запчасть». Також суди дійшли висновку, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська в межах розгляду справи № 200/5635/16-К (провадження №1-кп/200/308/16) не досліджувались господарські відносини ТОВ «Прогрес Ресурс Груп» з ТОВ «Компанія дизель запчасть», не було надано оцінку первинній бухгалтерській документації, з якої можливо було зробити висновок про реальність/нереальність господарських відносин; Суд у кримінальному провадженні не досліджував, чи здійснювалась господарська діяльність ТОВ «Прогрес Ресурс Груп», оскільки товариство було зареєстровано як юридична особа.

Отже враховуючи викладене, та керуючись правовими позиціями, викладеними Верховним Судом в постановах від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14, від 16.10.2018 у справі №808/1593/17, в постанові від 15.01.2019 року у справі № 809/2918/13-а, від 07.11.2024 у справі №П/811/736/17, від 20.10.2022 у справі №200/5836/19-а, від 12.03.2021 по справі 200/6316/19-а, від 15.07.2023 №826/3616/18, від 25.11.2022 №200/4458/20-а, від 13.07.2022 №520/223/20, від 12.10.2023 у справі № 640/18535/18, а також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, суди дійшли висновку про документальне підтвердження реальності господарських операцій позивача з контрагентами з доведенням позивачем мети замовлення та отримання товарів, а також їх використання у власній господарській діяльності підприємства.

Однак доводи касаційної скарги взагалі не містять посилань на неправомірність таких висновків судів попередніх інстанцій за результатами нового розгляду справи в межах наданої судами оцінки наявному у матеріалах справи вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року (справа №200/5635/16-К, провадження №1-кп/200/308/16).

До того ж, в доводах касаційної скарги скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду чи спростування подібності правовідносин у справах, а лише зазначено про необхідність врахування інших правових позиції Верховного Суду, без посилань на помилковість висновків судів за результатами нового розгляду справи.

Проте Суд звертає увагу, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Загалом, доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, а також висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою доказів справі та зводиться до їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження, враховуючи водночас межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 24.04.2026 в адміністративній справі № 808/3367/17 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

І.А. Васильєва,

Суддя Верховного Суду