Справа № 320/10760/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2026 року

м. Київ

справа №320/10760/25

адміністративне провадження №К/990/20160/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 320/10760/25 за адміністративним позовом Приватно-орендної агрофірми "Україна" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

В березні 2025 року Приватно-орендна агрофірма "Україна" звернулась до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.02.2025 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів за штрафними (фінансовими) санкціями, пені з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) на суму 2 151 394,37 грн, а також № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів за штрафними (фінансовими) санкціями, пені з військового збору на суму 173 889,49 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 року позов задоволено. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

У подальшому, представником позивача було подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 320/10760/25 задоволено заяву представника позивача, адвоката Бордаченка Олександра Володимировича та стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

До Верховного Суду 04.05.2026 вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 320/10760/25. Попередньо подану касаційну повернуто ухвалою суду від 15.04.2026, внаслідок не викладення передбачених частиною 4 статті 328 КАС України підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

В касаційній скарзі контролюючим органом процитовано частину 4 статті 328 КАС України, окремо акцентовано увагу на пункті 1 частини 4 статті 328 КАС України та вимогах ст. 132, 134, 139 КАС України з посиланням на необхідність дослідження співмірності витрат на правничу допомогу та їх доведеності заявником. Скаржником вчинено посилання на постанови Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №810/4749/15, у справі № 922/2604/20, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, а також і ухвалу Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20 (в частині критерію реальності адвокатських витрат). Крім цього, з посиланням на пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 скаржником зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

В наведеній підставі касаційного оскарження скаржником (з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20) зазначено, що дана справа не є складною, містить один епізод правовідносин, що підлягали дослідженню та правовому аналізу, вказано мінімальний обсяг законодавства в позовній заяві, що регулює правовідносини, що склалися. Отже за доводами скаржника, дана справа не є достатньо складною в порівняні з розміром гонорару у сумі 20000,00 грн, а тому заявлена позивачем вартість наданих послуг - є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи та виконаних представником позивача робіт.

Крім цього, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на процесуальне право повторного звернення з касаційною скаргою, тоді, як первинна скарга була подана в межах процесуальних строків, встановлених законодавством, а повторну скаргу подано скаржником в найкоротший термін.

1) Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу

Однак Суд касаційної інстанції зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень, вказавши інші поважні підстави його пропуску при зверненні з касаційною скаргою лише 04.05.2026, одночасно враховуючи те, що раніше подану касаційну скаргу повернуто скаржнику ухвалою 15.04.2026 року, яка доставлена Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві в електронний кабінет ще 16.04.26 17:29.

2) Переходячи до визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Повертаючись до фактично визначеної скаржником підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України) суд звертає увагу, що скаржником при зверненні з даною касаційною скаргою вдруге, не взято до уваги, що зазначені ним судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів в контексті співмірності документально підтверджених витрат на правову допомогу і реальності їх здійснення.

Тоді, як вказувалось скаржнику під час повернення попередньо поданої касаційної скарги, приймаючи додаткове рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу та задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, суди попередніх інстанцій, враховуючи правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18, від 08 березня 2023 року у справі №873/52/22, в додатковій постанові Верховного Суду від 26.02.2025 року у справі № 910/13078/23, а також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19), дійшли висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є розумним з огляду на співмірність з критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Мотивуючи вказаний висновок, суди посилались на те, що позивачем подано усі документи, необхідні для підтвердження витрат на правничу допомогу (договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору про продовження строку його дії, завдання (доручення) на представництво інтересів позивача у справі, акт про часткове виконання завдання (доручення), банківський рахунок про оплату правничої допомоги).

При цьому враховуючи, що спірними у справі рішеннями збільшено розмір податкового зобов`язання позивача на 173 889 грн 49 коп. (відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 14.02.2025) та на 2 151 394 грн 37 коп. (відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 14.02.2025), суди дійшли висновку, що дана справа не належить до справ незначної складності за критерієм, встановленим частиною шостою статті 12 КАС України. Складність роботи представника позивача за висновками судів підтверджується тим, що для доведення хибності висновків податкового органу він надав власний розрахунок нарахованих та сплачених позивачем сум податків, та витратив 35,25 год на надання правничої допомоги позивачу у рамках представництва під час розгляду справи №320/10760/25 в суді першої інстанції.

Однак як вказано судами, обсяг наданих послуг (виконаних робіт) охоплює правовий аналіз матеріалів податкової перевірки, податкових повідомлень-рішень та первинних документів підприємства (позивача); підготовку і подачу до суду позовної заяви; правовий аналіз відзиву; підготовку і подачу відповіді на відзив та клопотання про долучення нових доказів; представництво інтересів позивача у підготовчих судових засіданнях; правовий аналіз клопотань, додаткових пояснень відповідача та наданих відповідачем доказів; підготовку і подачу додаткових пояснень з наданням власних розрахунків; представництво інтересів позивача у судових засіданнях; підготовку заяви про стягнення судових витрат. Більш того, суди врахували і те, що ціна позову становить 2 325 282 грн 86 коп., а заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу становить менше 1% ціни позову, тому заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є розумним з огляду на співмірність з критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Скаржником такі висновки судів при зверненні вдруге з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі не спростовано, не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин. Тоді, як доводи касаційної скарги зводяться до висловлення незгоди з правовою оцінкою судами наявних у матеріалах цієї справи доказів на підтвердження понесених витрат і зводяться до їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження в процесуальний спосіб.

Слід зазначити, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Однак враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, скаржнику слід усунути недоліки касаційної скарги, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши інші поважні підстави його пропуску, а також викласти належним чином підстави касаційного оскарження.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 320/10760/25, залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши інші поважні підстави його пропуску, а також викласти належним чином підстави касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено або касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

О.О. Шишов

М.М. Яковенко ,

Судді Верховного Суду