Справа № 640/7393/22
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2026 року

м. Київ

справа №640/7393/22

адміністративне провадження № К/990/19645/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі № 640/7393/22 за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів UА100240/2022/510011/1 від 13.01.2022,-

УСТАНОВИВ

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом звернулося Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби UА 100240/2022/510011/1 від 13.01.2022 про коригування митної вартості.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі № 640/7393/22 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивами відмови у задоволенні позовних вимог слугувало те, що подані позивачем рахунки-фактури №VAT 4/PU/11/2021 від 27.11.2021 на суму 189 243,00 дол. США та № VAT 4/PU/12/2021 від 22.12.2021 із скоригованою сумою 179 310,94 дол. США свідчать про наявність різних варіантів ціни. Останній рахунок містить розрахунок зниженої ціни 127,51 дол. США/т, що ґрунтується лише на інспекційному звіті № 3-с від 16.12.2021 ТОВ «MCI», який містить застереження щодо повноти вибірки проб.

Суди попередніх інстанцій також послалися на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2019 у справі № 804/1316/16, від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16, від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18, від 06.05.2020 у справі № 140/1713/19, від 25.11.2020 у справі № 1.380.2019.001657, від 15.04.2021 у справі № 804/14964/15, від 25.04.2023 у справі № 804/6787/16,але не виключно, в яких зазначено, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Суди також зазначили, що товариство не виконало вимоги контролюючого органу щодо надання пояснень та додаткових документів з приводу питань, які виникли при митному оформленні товару, у зв`язку з чим митниця правомірно вчинила дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару, і при коригуванні митної вартості товару застосувала другорядний метод визначення митної вартості - метод за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до наявної у відповідача інформації щодо вартості оцінюваного товару, раніше ввезеного позивачем, відповідно до положень статті 59 МК України.

Щодо інспекційного звіту ТОВ «МСІ» № 3-с від 16.12.2021, то суди попередніх інстанцій зазначили, що у даному випадку звіт фіксує фізичні або якісні характеристики товару, але не підтверджує, що продавець і покупець погодили нову (знижену) ціну на підставі таких характеристик. Тому, на думку суду, інспекційний звіт про якість (калорійність) вугілля не може бути належним і достатнім доказом митної вартості.

При цьому скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами попередніх інстанцій таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду чи спростування подібності правовідносин у справах.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

До Верховного Суду 29.04.2026 надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі № 640/7393/22.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що згідно ч.5 ст. 328 КАСУ судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Також, скаржник зазначив, що дійсно, у поданих для митного оформлення рахунках зазначалася різна ціна поставленого товару, при цьому зауважує, що це було обумовлено умовами договору постачання №111/20 від 05.11.2021, укладений між ПАТ «Центренерго» та компанією «TRANSHANDROL MAREK KIELB SPOLKA JAWNA», відповідно до якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця вугільну продукцію, а покупець -прийняти її та оплатити на зазначених у договорі умовах. Однак, за твердженням позивача суди попередніх інстанцій не дослідили умови вказаного договору, а також не дослідили акт приймання-передачі вугільної продукції № 2-TMKSJ/20 від 21.12.2021, підписаний сторонами договору поставки та який додано до поданої митної декларації ІМ 40 ДТ UA 100240/22/680233 з фактичною ціною поставленої продукції і яка зазначена у рахунку від 22.12.2021 № VAT 4/PU/12/2021.

Крім того, скаржник зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №640/7294/22, яке 02.03.2026 вступило у силу, визнано протиправним та скасоване рішення №UA100240/2022/510006/1 від 10.01.2022 Київської митниці Держмитслужби. Ця справа є аналогічною даній справі, оскільки винесено між тими ж сторонами та на підставі того ж договору між тими ж самими сторонами договору та на підставі аналогічних документів.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 4 частини 4 статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відтак, обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Відносно посилання скаржника на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, то оцінивши доводи скаржника, колегія суддів вважає, що вони мають загальний характер та не містять достатніх обґрунтувань, тому не можуть сприйматись судом, як виключний випадок, а ухвалені у цій справі судові рішення на поточний день не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на не дослідження судами попередніх інстанцій умов договору постачання №111/20 від 05.11.2021, укладеного між ПАТ «Центренерго» та компанією «TRANSHANDROL MAREK KIELB SPOLKA JAWNA», а також акту приймання-передачі вугільної продукції № 2-TMKSJ/20 від 21.12.2021, спростовується змістом судових рішень суддів попередніх інстанцій, в яких суди попередніх інстанцій зазначили, що 05.11.2021 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (Покупець) в особі Трипільської ТЕС та компанією «TRANSHANDROL MAREK KIELB SPOLKA JAWNA» (Постачальник) укладено Договір поставки вугілля № 111/20, відповідно до якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця вугільну продукцію, а Покупець прийняти її та оплатити. Загальна кількість вугілля за Договором 100 000 т, загальна вартість 15 000 000 дол. США. Поставка здійснюється на умовах DAP (залізнична станція призначення) згідно Інкотермс 2010. Постачальник забезпечує виконання всіх митних формальностей, необхідних для експорту товару в Україну. Право власності на товар переходить з моменту підписання акту приймання-передачі.

10.11.2021 укладено Специфікацію № 2 до Договору, відповідно до якої передбачено постачання 5000 т кам`яного вугілля фракції 0-20 мм за ціною 135 дол. США/т. Загальна вартість специфікації 675 000 дол. США ±10%.

Відповідно до умов договору Постачальником оформлено супровідні документи: залізнична накладна №02297, рахунок №VAT 4/PU/11/2021, сертифікат походження №0253717, звіт інспектора при завантаженні вугілля від 29.11.2021. Вага вугілля за вказаними документами 1401,80 т, вартість 189 243 дол. США, калорійність 5134 ккал/кг.

06.12.2021 подано тимчасову митну декларацію ІМ 40 ТФ №UA100240/2021/368300, згідно з якою задекларовано 1401,80 т вугілля, митна вартість 189 243 дол. США, курс НБУ 27,2981 грн/дол., загальна вартість - 5 165 974,34 грн, митні платежі - 1 033 194,87 грн.

16.12.2021 за результатами відбору проб, здійсненого інспекційною компанією ТОВ «MCI», оформлено інспекційний звіт № 3-с та сертифікат якості, відповідно до яких фактична вага 1406,25 т, калорійність 5006 ккал/кг.

21.12.2021 підписано акт приймання-передачі №2-I MKSJ/20 та позивачем здійснено перерахунок вартості відповідно до п. 6.3.1 Договору: 135 х 5006/5300 = 127,51 дол. США/т.

22.12.2021 оформлено рахунок-фактуру №VAT 4/PU/12/2021, в якому зазначено дві ціни: 135 дол. США/т (первісна) і 127,51 дол. США/т (скоригована за якістю).

13.01.2022 подано митну декларацію ІМ 40 ДТ №UA100240/2022/680233 із зазначенням митної вартості 127,51 дол./т.

Також суди встановили, що на вимогу контролюючого органу про необхідність надання протягом 10 днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивач 13.01.2022 надіслав до ЕМД №UА100240/2022/680233 електронне повідомлення, в якому зазначено, що на протязі 10 днів додаткові документи наданні не будуть.

Тобто, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій у цій справі виходили з наявності розбіжностей у поданих декларантом документах при митному оформлені, правомірності митного органу витребування у декларанта додаткових документів та ненадання декларантом таких документів, а також те, що інспекційний звіт лише фіксує фізичні або якісні характеристики товару, але не підтверджує, що продавець і покупець погодили нову (знижену) ціну на підставі таких характеристик.

Тоді як, у справі № 640/7294/22 суд виходив з можливості не включення до митної вартості усіх її складових (а саме вартості проведення експертного дослідження), оскільки така вартість проведення експертного дослідження не була включена позивачем до митної вартості.

Відтак, обставини у даній справі № 640/7393/22 відрізняються від обставин справи № 640/7294/22.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у справі № 640/7393/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Cудді І.А. Васильєва

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко