Справа № 340/646/26
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2026-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/646/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТРАК ТАЕРС" (далі позивач) до Кропивницької митниці Держмитслужби (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Кропивницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA901000/2026/000003/2 від 21.01.2026.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивачем на підставі контракту від 09.08.2024 № HLA1, укладеного безпосередньо з виробником товару компанією "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE CO., LTD" (Китай), імпортовано балансувальні тягарці для вантажних коліс зі сталі торговельної марки "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE". Позивач вказав, що митна вартість товару була визначена за основним методом за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України, а разом з митною декларацією від 20.01.2026 № 26UA81U7 подано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які підтверджують фактичну ціну товару та складові митної вартості. На думку позивача, спірне рішення про коригування митної вартості є протиправним, оскільки митним органом не наведено належного обґрунтування сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості, а джерелом для коригування використано іншу митну декларацію, оформлену за резервним методом визначення митної вартості.

Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, вказавши, що документи, які подані декларантом, містили розбіжності та не підтверджували усіх складових митної вартості товару. Зокрема зазначено, що у поданих документах містяться різні умови поставки (FCA Qingdao у контракті та CFR Чорноморськ у комерційному інвойсі і декларації країни відправлення), відсутні документи щодо залучення компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD" як відправника товару, не подано документів щодо вартості морського перевезення та перевантаження контейнера у порту Kumport (Туреччина), а також не подано сертифікат походження товару. Відповідач послався на результати аналізу інформації ПІК "Інспектор", згідно з якими рівень заявленої митної вартості був нижчим за рівень митної вартості аналогічних товарів, оформлених раніше, у зв`язку з чим митна вартість визначена резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України (а.с.40-44).

У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що наведені митницею обставини не стосуються числових значень складових митної вартості та не можуть бути підставою для витребування додаткових документів або відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості. Наголосив, що подані документи узгоджуються між собою, містять усі відомості щодо ціни товару, а митна декларація країни відправлення № 01245497 підтверджує вартість та кількість товару, зазначену у комерційному інвойсі. Використана митницею як джерело інформації митна декларація від 01.12.2025 № 25UA21U7 була оформлена за резервним методом визначення митної вартості, а тому не може бути належним доказом дійсної вартості товару. Крім того, представник позивача послався на практику Верховного Суду та судові рішення у справах за участю тих самих сторін щодо аналогічних правовідносин, якими рішення митниці про коригування митної вартості були визнані протиправними (а.с.64-67).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТОП ТРАК ТАЕРС" та компанією "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE CO., LTD" (Китайська Народна Республіка) укладено зовнішньоекономічний контракт від 09.08.2024 № HLA1 на поставку балансувальних тягарців для коліс транспортних засобів (а.с.9-10).

Згідно з комерційним інвойсом від 03.10.2025 № TOP-2/3, який є невід`ємною частиною контракту від 09.08.2024 року № HLA1, позивач придбав балансувальні тягарці (противаги для балансування коліс вантажних автомобілів) зі сталі торговельної марки "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE" на загальну суму 6 300 доларів США. Поставка товару здійснювалась на умовах CFR Чорноморськ (Україна) відповідно до правил Інкотермс (а.с.10а).

Аналогічні відомості щодо вартості та кількості товару містяться у митній декларації країни відправлення від 03.10.2025 року № 01245497, у якій зазначено вартість товару у сумі 6 300 доларів США (а.с.14).

Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті від 23.05.2025 № P250523982 позивачем здійснено оплату на користь компанії "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE CO., LTD" у загальному розмірі 23 100 доларів США (а.с.13). Зазначений платіж включав оплату товару за комерційними інвойсами від 07.05.2025 № TOP-2/1 на суму 8 400 доларів США (а.с.11), від 07.05.2025 № TOP-2/2 на суму 8 400 доларів США (а.с.12) та від 03.10.2025 № TOP-2/3 на суму 6 300 доларів США.

20.01.2026 року позивачем подано до Кропивницької митниці митну декларацію № 26UA81U7 у митному режимі імпорту, визначивши митну вартість товару за основним методом за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України (а.с.49зв.-50).

Під час здійснення митного контролю відповідачем встановлено, на його думку, наявність розбіжностей у поданих документах, а саме: різні умови поставки, зазначені у контракті та комерційному інвойсі; відсутність документів стосовно залучення компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD", яка вказана відправником товару у коносаменті № COSU від 03.10.2025 року та у митній декларації; відсутність документів щодо транспортних витрат та перевантаження контейнера у порту Kumport (Туреччина); неподання сертифіката походження товару.

У зв`язку із вказаним митним органом декларанту запропоновано надати додаткові документи, зокрема: договір із третіми особами щодо залучення компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD"; рахунки про здійснення платежів третім особам; документи щодо вартості перевезення товару від порту Qingdao до порту Чорноморськ із врахуванням перевантаження у порту Kumport (Туреччина); інші платіжні та бухгалтерські документи; висновки спеціалізованих експертних організацій щодо вартості товару (а.с.47-48).

На виконання зазначеної вимоги позивач листом від 20.01.2026 року №б/н повідомив митний орган про те, що разом із митною декларацією подано всі наявні документи для підтвердження митної вартості товару, а інші додаткові документи відсутні (а.с.48зв.-49).

20.01.2026 року Кропивницькою митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA901000/2026/000003/2, згідно з яким митну вартість товару визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України на рівні 6,16 доларів США за кілограм товару, що загалом становить 44 352 долари США. Як убачається зі змісту зазначеного рішення, джерелом числового значення митної вартості відповідач визначив митну декларацію від 01.12.2025 № 25UA21U7 (а.с.57-58).

Незгода позивача з таким рішенням зумовила його звернення до суду.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі - МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною першою статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, від 13.09.2023 у справі №826/9931/16.

Отже, наведені вище норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім цього, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (частина 5, 6 статті 55 МК України).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування регламентовані главою 9 МК України.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

Частинами 7, 8 статті 57 МК України визначено, що методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частин 2, 3 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Згідно з частинами 3, 4 статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, у Графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, чинним законодавством чітко врегульовано, що застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів, до яких віднесено і резервний, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між митним органом та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та наступних методів.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач не визнав митну вартість, заявлену позивачем за основним методом за ціною договору (контракту), та прийняв рішення від 20.01.2026 №UA901000/2026/000003/2 про її коригування, визначивши митну вартість товару відповідно до статті 64 Митного кодексу України за резервним методом. Із змісту зазначеного рішення та відзиву на позов вбачається, що митний орган дійшов висновку про неподання декларантом усіх документів, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості товару, а також про наявність розбіжностей у поданих документах. Зокрема, відповідач послався на відсутність документів щодо залучення компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD", яка зазначена відправником товару у коносаменті та митній декларації; розбіжності щодо умов поставки товару, визначених у контракті та комерційному інвойсі; неподання документів щодо транспортних витрат та перевантаження контейнера у порту Kumport (Туреччина); неподання сертифіката походження товару. Крім того, за результатами порівняння із використанням інформаційних ресурсів митниці було встановлено, що заявлений позивачем рівень митної вартості товару 0,875 доларів США за 1 кг є нижчим за рівень митної вартості аналогічних товарів, оформлених митними органами України. З огляду на викладене, митним органом, з посиланням на положення статей 54, 55, 57 Митного кодексу України, зроблено висновок про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та визначено митну вартість за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на рівні 6,16 доларів США за 1 кг із використанням відомостей митної декларації від 01.12.2025 №25UA21U7, за якою було здійснено митне оформлення товару "Противажіль (тягарець) балансувальний" (а.с.51зв.).

Водночас суд вважає такі висновки митного органу необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідач не заперечує, що позивачем для підтвердження митної вартості товару було подано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт від 09.08.2024 №HLA1, комерційний інвойс від 03.10.2025 № TOP-2/3, банківський платіжний документ від 23.05.2025 № P250523982, митну декларацію країни відправлення від 03.10.2025 року №01245497, а також декларацію митної вартості.

Зазначені документи містять узгоджені між собою відомості щодо найменування товару, його кількості, умов поставки та вартості, а також підтверджують фактичну оплату товару на користь виробника товару компанії "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE CO., LTD", що відповідає вимогам частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Додатково позивачем надано митну декларацію країни відправлення від 03.10.2025 року №01245497, у якій зазначено вартість товару у сумі 6300 доларів США, що повністю узгоджується з даними комерційного інвойсу та платіжних документів.

Посилання відповідача на наявність розбіжностей щодо умов поставки товару суд оцінює критично, оскільки такі обставини не впливають на правильність визначення митної вартості товару та не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей.

Так, пунктом 2.1 контракту від 09.08.2024 року №HLA1 було передбачено поставку товару на умовах FCA Qingdao, водночас комерційним інвойсом від 03.10.2025 року №TOP-2/3 сторони погодили поставку конкретної партії товару на умовах CFR Чорноморськ. Суд зазначає, що комерційний інвойс є невід`ємною частиною контракту, а тому погодження сторонами інших умов поставки окремої партії товару не може свідчити про наявність розбіжностей у документах у розумінні частини третьої статті 53 Митного кодексу України.

Щодо доводів відповідача про неподання документів стосовно компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD", то суд зазначає, що сам по собі факт зазначення іншої компанії як відправника товару у транспортних документах не впливає на числові значення складових митної вартості товару та не спростовує факту укладення позивачем прямого контракту з виробником товару та здійснення оплати безпосередньо на користь виробника. При цьому відповідачем не наведено жодних обґрунтувань того, яким саме чином участь компанії "UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO., LTD" могла вплинути на формування ціни товару або свідчити про її недостовірність.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неподання документів про транспортні витрати.

Як встановлено судом, поставка товару здійснювалася на умовах CFR Чорноморськ (Україна), відповідно до яких витрати на морське перевезення до порту призначення включаються продавцем до ціни товару. Відтак у позивача були відсутні окремі витрати на транспортування товару до кордону України, які підлягали б додаванню до митної вартості.

Посилання відповідача на наявність у загальній декларації прибуття інформації про перевантаження контейнера у порту Kumport (Туреччина) також не можуть бути підставою для невизнання заявленої митної вартості, оскільки митним органом не доведено факту понесення позивачем будь-яких додаткових витрат у зв`язку з таким перевантаженням.

Щодо неподання сертифіката походження товару суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином відсутність такого документа впливає на числові значення митної вартості товару або свідчить про недостовірність ціни, фактично сплаченої за товар.

Водночас суд зазначає, що сам по собі факт того, що заявлений рівень митної вартості є нижчим за дані інформаційних баз митниці, не може бути самостійною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості без встановлення конкретних обставин недостовірності поданих декларантом відомостей.

Оцінюючи використану відповідачем МД від 01.12.2025 № 25UA21U7, як джерело визначення митної вартості, слід зазначити, що вона не може бути належним доказом, оскільки оформлена уже із застосуванням резервного методу визначення митної вартості, що підтверджено кодом методу визначення митної вартості "6" (а.с.51зв.), тобто не за ціною договору (контракту), що виключає можливість її використання як об`єктивного показника дійсної вартості товару. Крім того, за цією митною декларацією оформлено товар іншого виробника "Tip-Topol Sp.z.o.o.", тоді як позивачем імпортовано товар виробництва "HEBEI LONGRUN AUTOMOTIVE CO., LTD", що також свідчить і про відмінність об`єктів оцінки.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.07.2020 у справі №809/1734/16, від 10.06.2021 у справі №815/6854/17 та від 21.10.2021 року у справі №420/4820/19, відповідно до яких наявність в інформаційних базах митного органу відомостей про інший рівень митної вартості товарів не є достатньою підставою для коригування митної вартості за відсутності належних доказів недостовірності відомостей, поданих декларантом.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що рішення Кропивницької митниці від 20.01.2026 №UA901000/2026/000003/2 про коригування митної вартості товару прийнято без належного правового та фактичного обґрунтування, у зв`язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 5135,20 грн (а.с.18), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).

Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 у справі № 420/1109/20, від 29.11.2021 у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 у справі № 1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду подано витяг з договору про надання правової допомоги від 05.01.2026 №15 (а.с.69), рахунок-фактуру від 07.02.2026 №14 (а.с.70) та платіжну інструкцію та акт наданих послуг від 05.03.2026 №3 (а.с.71) та акт наданих послуг від 05.03.2026 №3 (а.с.72), відповідно до яких позивачем понесено витрати на правничу допомогу у сумі 7500,00 грн.

Згідно з актом наданих послуг від 05.03.2026 №3, адвокатом у період з 07.02.2026 по 05.03.2026 надано наступні послуги: опрацювання документів та рішення Кропивницької митниці від 20.01.2026 №UA901000/2026/000003/2; підготовка та направлення до суду позовної заяви з відповідними додатками; опрацювання відзиву на позов; підготовка та направлення відповіді на відзив. Загальний час,витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, визначено у 10 годин, а вартість таких послуг у 7500,00 грн.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу врахуванню підлягає не лише факт їх сплати, а й реальний обсяг наданих послуг, їх зв`язок із розглядом конкретної справи, а також обґрунтованість та співмірність таких витрат.

Зокрема, судом враховано, що дана що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, без проведення судових засідань та без дослідження значного обсягу доказів. Крім того, дана справа має типовий характер та стосується правовідносин, які неодноразово були предметом судового розгляду між тими ж сторонами.

Суд також враховує, що наведений в акті від 05.03.2026 №3 перелік послуг охоплює переважно підготовку процесуальних документів у справі незначної складності, а обсяг виконаних робіт та витрачений час не свідчать про необхідність компенсації витрат у повному заявленому розмірі.

З урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу фактично наданих послуг, порядку розгляду справи та принципу розумної необхідності судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн є завищеною та не відповідає критеріям співмірності й розумності.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача, до 4 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТРАК ТАЕРС" (вул. Шевченко, 15, кв. 16, м. Кропивницький, 25006, ) до Кропивницької митниці Держмитслужби (вул. Лавандова, 27Б, м. Кропивницький, 25030, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA901000/2026/000003/2 від 21.01.2026.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТРАК ТАЕРС" () за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці () судовий збір в розмірі 5 135,20 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП ТРАК ТАЕРС" () за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН