Справа № 460/9138/24
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2026 року

м. Київ

справа № 460/9138/24

адміністративне провадження № К/990/22278/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 (на момент виникнення спору - ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги,

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Рівненській області звернулось в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 385 635,75 грн та перерахувати 355056,07 грн з податку на доходи фізичних осіб на рахунок UА0017527, отримувач: ГУК у Рівненській області/Рівне міськ тг/11010500, Банк отримувача: Казначейство України, РНОКПП 38012494; - 29559,68 грн. по військовому збору на рахунок UА0017001, отримувач: ГУК у Рівненській області/ Рівнен. обл/11011001, Банк отримувача: Казначейство України, РНОКПП 38012494, код класифікації доходів бюджету 11011001; - 1020,00 грн. по адмінштрафах та інших санкціях на рахунок UА0017001, отримувач: ГУК у Рівненській області/ Рівнен. обл/21081100, Банк отримувача: Казначейство України, РНОКПП 38012494, код класифікації доходів бюджету 21081100.

ОСОБА_1 звернулась в суд із зустрічним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просила прийняти рішення, яким визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 5 квітня 2024 року №0523, №0523, №0523, №0523, податкову вимогу від 7 червня 2024 року №0-1700, та у задоволені первісних позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року прийнято зустрічний позов, вимоги якого об`єднано в одне провадження з первісним позовом у цій справі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року первісний адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 385 635,75 гривень, з яких: 355056,07 гривень податковий борг по податку на доходи фізичних, 29559,68 гривень податковий борг по військовому збору, 1020,00 гривень податковий борг по адміністративних штрафах та інших санкціях. Відмовлено повністю у задоволенні зустрічного адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року у справі за первісним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги залишено без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення.

За наслідками перевірки повторно поданої касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені належним чином передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», заявник раніше вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі. Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2026 року вже надавалися вичерпні, детальні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав, касаційна скарга була повернута скаржнику як така, що не містила підстав касаційного оскарження. Натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником при повторному зверненні.

Верховний Суд повторно звертає увагу скаржника на те, що його посилання на неврахування при розгляді цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 квітня 2025 року у справі № 160/12386/21, від 18 вересня 2025 року у справі № 260/1046/21, від 23 вересня 2025 року у справі № 300/93/23, не містить обґрунтування подібності спірних правовідносин, а в тексті скарги повністю відсутній порівняльний аналіз фактичних обставин розглядуваної справи та справ, на які здійснюється посилання.

Вдруге подана касаційна скарга так і не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом, додаткових переконливих обґрунтувань не містить. Касаційна скарга повністю дублює зміст вперше поданої касаційної скарги, яку вже було повернуто Судом, а доводи та обгрунтування є ідентичними попередньо повернутій (скаржником додано розділ про поновлення строку на касаційне оскарження).

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Попередньою ухвалою Суд акцентував увагу касатора на невиконанні приписів процесуального закону та вимог Суду, що, однак не мало дієвих наслідків. Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які надавалися йому Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині визначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи вказане, недоцільним є повторне роз`яснення скаржникові, чому такі доводи є недостатніми для відкриття касаційного провадження.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо належного оформлення касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на те, що системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що заходи процесуального примусу вживаються судом у чітко визначених КАС України випадках і мають на меті спонукати певних осіб до дотримання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та/або запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

При цьому, перелік дій, які підпадають під ознаки зловживання процесуальними правами, закріплений нормою частини другої статті 45 КАС України, проте, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд, керуючись власним розсудом та виходячи з конкретних обставин справи.

Суд наголошує, що особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України .

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 (на момент виникнення спору - ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська