Справа № 380/17681/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ям Петс» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 28.02.2025 №UA209000/2025/100086/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.02.2025 №UA209230/2025/000572.

Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши резервний метод 2ґ (ст.64 МКУ). Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що оскаржувані індивідуальні акти є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У спірному випадку, подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови є правомірними і підстав для їх скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 19.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯМ ПЕТС» (місцезнаходження: вул.Свободи, буд.53, кім.41, м.Хмельницький, 29001; ) зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

01.11.2023 року між компанією QINGDAO KINGSTAR INTERNATIONAL CO., LTD. (Китайська Народна Республіка), як продавцем, та ТОВ «ЯМ ПЕТС», як покупцем, укладено Контракт №1, за умовами якого продавець зобов`язується передати у встановлений строк, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію (товар) відповідно до умов цього контракту; асортимент, кількість, ціна товару при кожній поставці вказуються в додатках до контракту (інвойсах, специфікаціях, додаткових угодах та інших документах, підписаних сторонами).

На підставі Контракту №1 від 01.11.2023 року та рахунку-фактури (інвойсу) №KS24406 від 18.12.2024 року, ТОВ «ЯМ ПЕТС» ввезло на митну територію України товар, а саме: хімічний препарат, що складається переважно з неорганічних сполук наповнювач для котячих туалетів: нестандартний силікагелевий туалет для котів, що складається з 97% силікагелю (діоксид кремнію), у вигляді прозорих на напівпрозорих кристалічних гранул білого кольору, з доданням 3% антибактеріального засобу (частинки блакитного кольору), розмірність гранул 1-8 мм; в упаковках для роздрібної торгівлі: JOYPET 8 bags/ctn 3.8L 4800 шт.; JOYPET 6 bags/ctn 5L 1320 шт.; JOYPET 4 bags/ctn 7.6L 2400 шт.; JOYPET 3 bags/ctn 10L 600 шт. на загальну фактурну вартість 14129,64 доларів США.

Декларант позивача, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA51U9 від 27.02.2025 року, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Умови поставки FOB CN QINGDAO (графа 20 декларації).

Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) у розмірі 14129,64 доларів США з врахуванням транспортних витрат 294068,52 грн (графа 22 декларації).

Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA51U9, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, а саме: Контракт №1 від 01.11.2023 року, рахунок-проформа №KS24406 від 19.09.2024 року, рахунок-фактура (інвойс) №KS24406 від 18.12.2024 року, сертифікат про походження товару №CX0108 від 31.12.2024 року, прайс-лист, Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №1958-Т/24 від 15.11.2024 року, рахунок на оплату №055634 від 17.02.2025 року, платіжна інструкція №146 від 24.02.2025 року, коносамент №UTRUST24121585 від 26.12.2024 року, рахунок на оплату №056267 від 25.02.2025 року, платіжна інструкція №154 від 27.02.2025 року, рахунок на оплату №325-000911 від 25.02.2025 року, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №4811 від 25.02.2025 року, експертний висновок Львівської ТПП №19-09/316 від 10.04.2024 року, видаткова накладна №ЦБ-6 від 10.02.2025 року.

Митний орган повідомив декларанта, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.

У свою чергу, декларант позивача додатково надав: прайс-лист покупця, проформу-інвойс, платіжну інструкцію №146 від 24.02.2025 року, платіжну інструкцію №154 від 27.02.2025 року, видаткову накладну, експертний висновок №19-09/316 від 10.04.2024 року.

28.02.2025 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100086/2, в графі 33 якого було вказано:

«За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності:

- відповідно до вимог п.2.2 зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2023 №1 визначено, що якість товару повинна відповідати вимогам законодавства ЄС, технічним умовам підприємств-виробників і підтверджуватись сертифікатом якості, які видані компетентними установами або підприємствами-виробниками. Проте даний документ (сертифікат якості) декларантом не надано митному органу;

- відповідно до вимог п.3.3 зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2023 №1 визначено, що постачання по даному контракту повинно здійснюватись в повній відповідності із замовленнями та додатками до контракту по кожній поставці. Проте даний документ (замовлення) декларантом не надано митному органу;

- відповідно до вимог п.3.6 зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2023 №1 визначено, що продавець зобов`язаний надати на кожну поставку товару оригінали наступних документів, у тому числі сертифікат походження товару. Проте даний документ декларантом не надано митному органу;

- відповідно до п.4.2 контракту ціна на товар включає вартість упаковки, маркування, завантаження тощо. У фактурі від 18.12.2024 №KS24406 вказано вартість STICKER COST 296,04 USD та 273,60 USD, а фактурну вартість у розмірі 14840,40 USD. Таким чином декларантом невірно внесено дані, що стосуються фактурної вартості товару;

- відповідно до вимог п.5.3 контракту покупець зобов`язується оплатити товар шляхом перерахування 100% передоплати до отримання товару згідно рахунку-фактури. Відповідно до інформації, наведеної у рахунку-фактурі від 18.12.2024 №KS24406, по даній поставці передбачено 30% депозиту. Проте банківський платіжний документ, який свідчить про факт оплати товару, декларантом не надано митному органу;

- відповідно до вимог Договору №240225-1 транспортного експедирування заявка є невід`ємним додатком до договору. Проте така заявка відсутня. Згідно з п.4.1, 4.2 Договору №240225-1 ціни є договірними і визначаються виходячи з актуальної ситуації на ринку, а вартість послуг експедитора узгоджується у заявках або у додатку про тарифи. А тому відсутнє підтвердження щодо формування числового значення таких понесених витрат;

- відповідно до вимог п.2.1, 2.3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 15.11.2024 №1958-Т/24 заявка складається на кожне перевезення в письмовій формі та є додатком до договору. Проте даний документ (заявку) декларантом не надано митному органу;

- відповідно до вимог п.4.3 договору №1958-Т/24 оплата здійснюється протягом 3 банківських днів на умовах передоплати на підставі рахунку експедитора. Проте банківський платіжний документ, який свідчить про факт оплати послуг з перевезення товару (платіжна інструкція №146 від 24.02.2025), декларантом не надано митному органу.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно із ст.57 МК України.

Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МК України).

Джерелом інформації для коригування митної вартості: товару №1 слугувала МД №UA209230/2024/085135 від 13.09.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 1,52 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось».

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості Львівською митницею було складено картку відмови №UA209230/2025/000572 від 28.02.2025 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вважаючи протиправними рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100086/2 від 28.02.2025 року та картку відмови №UA209230/2025/000572 від 28.02.2025 року, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) №KS24406 від 18.12.2024 року на суму 14129,64 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA51U9 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації, а саме: Контракт №1 від 01.11.2023 року, рахунок-проформа №KS24406 від 19.09.2024 року, рахунок-фактура (інвойс) №KS24406 від 18.12.2024 року, сертифікат про походження товару №CX0108 від 31.12.2024 року, прайс-лист, Договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1958-Т/24 від 15.11.2024 року, рахунок на оплату №055634 від 17.02.2025 року, платіжна інструкція №146 від 24.02.2025 року, коносамент №UTRUST24121585 від 26.12.2024 року, рахунок на оплату №056267 від 25.02.2025 року, платіжна інструкція №154 від 27.02.2025 року, рахунок на оплату №325-000911 від 25.02.2025 року, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №4811 від 25.02.2025 року, експертний висновок Львівської ТПП №19-09/316 від 10.04.2024 року, видаткова накладна №ЦБ-6 від 10.02.2025 року.

Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).

Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.

Стосовно посилань відповідача на ненадання декларантом сертифіката якості (п.2.2 Контракту) та сертифіката походження товару (п.3.6 Контракту).

Суд звертає увагу, що ні сертифікат якості, ні сертифікат про походження товару не належать до документів, перелік яких визначений ч.2 ст.53 МК України як такі, що підтверджують митну вартість товарів. Більше того, згідно з ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з митною декларацією декларант надав митному органу сертифікат про походження товару №CX0108 від 31.12.2024 року, виданий митним органом Китайської Народної Республіки. Відтак твердження відповідача про ненадання вказаного документа не відповідає фактичним обставинам справи.

Стосовно сертифіката якості, суд враховує, що такий документ підтверджує відповідність товару технічним та якісним характеристикам, проте не впливає на формування ціни товару та не є документом, що підтверджує її числове значення. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2024 року у справі №810/4596/17, де зазначено, що сертифікат походження не є документом, який підтверджує митну вартість товару за приписами ч.2 ст.53 МК України.

При цьому невиконання сторонами зовнішньоекономічного контракту певних його положень щодо порядку оформлення товаросупровідних документів є питанням договірних відносин між продавцем і покупцем та не входить до предмета доказування у спорі щодо митної вартості. Відповідач не навів жодних аргументів щодо того, яким саме чином відсутність сертифіката якості впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Стосовно посилань відповідача на ненадання замовлення на поставку товару (п.3.3 Контракту), такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з п.3.2 Контракту №1 від 01.11.2023 року, замовлення вважається прийнятим до виконання, якщо продавець виставив покупцю попередній (проформа) інвойс. Тобто за умовами самого контракту фактом узгодження сторонами істотних умов конкретної партії товару є саме виставлення продавцем рахунку-проформи (інвойсу), а не оформлення замовлення як окремого документа.

Матеріалами справи підтверджено, що декларант надав митному органу рахунок-проформу №KS24406 від 19.09.2024 року та рахунок-фактуру (інвойс) №KS24406 від 18.12.2024 року, які повністю узгоджують між сторонами всі істотні умови поставки конкретної партії товару (асортимент, кількість, ціну, умови поставки). Отже, відсутність окремого документа з найменуванням «замовлення» не свідчить про неузгодженість сторонами умов поставки.

Крім того, ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України не визначають замовлення на поставку документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.

Суд вказує, що здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, відповідач повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час, відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність/відсутність замовлення на поставку впливає на визначення митної вартості.

Стосовно тверджень відповідача про невірне внесення декларантом даних щодо фактурної вартості товару (14129,64 USD замість 14840,40 USD з огляду на наявність у фактурі позиції STICKER COST 296,04 USD та 273,60 USD).

Суд встановив, що згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №KS24406 від 18.12.2024 року загальна сума товарних позицій (cat litter) становить 14840,40 USD, від якої віднімається вартість мішків, вже сплачених у проформі-інвойсі KSB2316 (-1280,40 USD), та додаються витрати на стикери у розмірі 296,04 USD і 273,60 USD. Підсумкова сума за інвойсом 14129,64 USD, що повністю відповідає сумі, заявленій декларантом у графі 22 митної декларації як фактурна вартість.

Відповідно до ч.4 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Відтак, саме підсумкова сума інвойсу (14129,64 USD), яка є фактичною ціною за товар з урахуванням усіх взаєморозрахунків сторін, правомірно вказана позивачем як фактурна вартість. Висновок митного органу про необхідність брати за фактурну вартість проміжну суму (до взаєморозрахунків) суперечить вказаній нормі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 року у справі №460/2674/20, зазначивши, що митна вартість визначається на основі фактичної ціни, зазначеної у комерційному рахунку (інвойсі) з урахуванням усіх взаєморозрахунків між сторонами.

Стосовно посилань відповідача на ненадання банківського платіжного документа на підтвердження факту оплати товару (з огляду на передбачені контрактом умови 100% передоплати).

Згідно з п.4 ч.2 ст.53 МК України банківські платіжні документи подаються до митного оформлення лише у випадку, «якщо рахунок сплачено». Тобто наявність такого документа не є обов`язковою для проведення митного оформлення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18, обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Втім, такі обставини не повинні сприйматись як безумовне свідчення наявності розбіжностей чи неповноти документів, поданих до митного оформлення. Суперечності між положеннями контракту щодо порядку оплати та фактичними обставинами її здійснення не можуть бути підставою для висновку про наявність розбіжностей у відомостях щодо митної вартості товарів.

Стосовно посилань відповідача на ненадання заявок на перевезення товару за Договором №1958-Т/24 від 15.11.2024 року та Договором №240225-1 від 24.02.2025 року, а також на ненадання платіжних інструкцій на підтвердження оплати послуг перевезення.

Суд встановив, що для підтвердження транспортних витрат, понесених позивачем при доставці товару до митного кордону України, декларант надав митному органу комплекс документів: рахунки на оплату транспортно-експедиторських послуг (№055634 від 17.02.2025, №056267 від 25.02.2025, №325-000911 від 25.02.2025), платіжні інструкції №146 від 24.02.2025 та №154 від 27.02.2025, коносамент №UTRUST24121585 від 26.12.2024, міжнародну товарно-транспортну накладну CMR №4811 від 25.02.2025, а також самі договори транспортно-експедиторських послуг.

Перелічені документи у своїй сукупності містять детальну інформацію про маршрут перевезення (Qingdao Gdansk пункт пропуску Шегині Винники), реєстраційні номери транспортних засобів, конкретні види та обсяги наданих послуг, а також їхню вартість, що дає змогу однозначно встановити числове значення транспортної складової митної вартості.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.05.2020 у справі №400/2922/18, чинне законодавство (зокрема, МК України та Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599) не встановлює вичерпного переліку документів, виключно якими може підтверджуватися розмір витрат на транспортування оцінюваних товарів. Не визначено, що такими доказами можуть бути лише бухгалтерські або фінансові документи; зокрема, навіть довідка про транспортні витрати є належним доказом, чинним законодавством не встановлено типової форми такої довідки та її обов`язкових реквізитів.

Заявка на перевезення вантажу, на яку посилається відповідач як на обов`язковий документ за змістом договорів транспортного експедирування, є внутрішнім документом сторін цих договорів і не належить до переліку документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України. Відсутність такої заявки в розпорядженні митного органу не може бути підставою для висновку про непідтвердження транспортних витрат, якщо такі підтверджуються іншими доказами в їх сукупності, як це має місце у цій справі.

Що ж до твердження відповідача про ненадання платіжної інструкції №146 від 24.02.2025, то таке твердження не відповідає матеріалам справи, оскільки, як вбачається з самого ж рішення про коригування митної вартості, декларантом за вимогою митного органу були додатково подані як платіжна інструкція №146 від 24.02.2025 р., так і платіжна інструкція №154 від 27.02.2025 р., якими підтверджується факт оплати позивачем послуг перевезення.

Що стосується аргументу відповідача про неможливість на підставі Договору №240225-1 встановити числове значення витрат через відсутність заявки, то суд вказує, що відповідач не звернув уваги на наявність рахунку на оплату №325-000911 від 25.02.2025 року, виданого ТОВ «ТРАНСГАЛЕКС» (експедитором за вказаним договором), де чітко визначено числові значення транспортних витрат за окремими маршрутами: Гданськ (Польща) пункт пропуску Шегині 50670,00 грн; пункт пропуску Шегині Винники, Україна 11314,00 грн; експедиційна комісія по території України 1300,00 грн. Загальна сума за цим рахунком становить 63284,00 грн, що повністю узгоджується з даними міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №4811 від 25.02.2025 року.

Покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 02.05.2024 року у справі №520/22458/23 у даному випадку є некоректним, оскільки висновок Верховного Суду у вказаній справі стосувався іншої правової ситуації необхідності включення вартості навантаження товару як складової митної вартості, чого митний орган у цій справі не зазначає та не доводить.

Аргументи відповідача про порушення позивачем порядку розрахунків з експедитором за Договором №1958-Т/24 (зокрема, недотримання строків передоплати) також не можуть бути підставою для висновку про неможливість визначення митної вартості. Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, у постанові від 22.08.2019 р. у справі №810/2784/18), обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання чи неналежне виконання сторонами умов договору, однак вони не повинні сприйматися як безумовне свідчення наявності розбіжностей у документах щодо митної вартості. Факт повної оплати позивачем послуг експедитора підтверджується наданими платіжними інструкціями №146 та №154.

Стосовно зауважень відповідача щодо експертного висновку Львівської ТПП №19-09/316 від 10.04.2024 року та видаткової накладної №ЦБ-6 від 10.02.2025 року, суд враховує, що ці документи не належать до переліку основних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів за ч.2 ст.53 МК України. Вони були додатково надані декларантом за вимогою митного органу.

Однак виявлені відповідачем недоліки цих документів (зокрема, те, що експертний висновок стосувався попередньої поставки, а видаткова накладна нібито не містить печатки покупця) самі собою не спростовують числові значення митної вартості, заявленої позивачем на підставі обов`язкових документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України. Більше того, оскільки експертний висновок Львівської ТПП визначив вартість аналогічного товару на рівні 1,07 дол. США/кг тобто на рівні, який в цілому відповідає заявленій декларантом митній вартості, він не міг слугувати підставою для коригування, оскільки не містить інформації, що ставить під сумнів заявлену митну вартість.

Стосовно посилань відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезених товарів є нижчою від подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з ЦБД, а саме: МД №UA209230/2024/085135 від 13.09.2024 року.

Так, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 Митного кодексу України, якою, зокрема передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Суд вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації були зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №300/784/24.

Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.

Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100086/2 від 28.02.2025 року, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; не вказано які саме додаткові документи витребовувались у декларанта для підтвердження митної вартості та які документи не було надано.

Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100086/2 від 28.02.2025 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000572 від 28.02.2025 року, то відповідно до ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Підставою для відмови у митному оформленні товарів за карткою відмови №UA209230/2025/000572 від 28.02.2025 року послугувало саме оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/100086/2 від 28.02.2025 року. Оскільки рішення про коригування митної вартості визнане судом протиправним, то й похідна від нього картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то, ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.03.2020 року у справі №1.380.2019.001962, відповідно до якої при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні, ціна позову у даній справі складає суму донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням, що становить 84151,01 грн.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 року становить 3028,00 грн. Враховуючи, що 1,5% від ціни позову становить 1262,27 грн, що менше одного розміру прожиткового мінімуму, за майнову вимогу позивачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Оскільки позовна вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови є похідною від основної позовної вимоги майнового характеру, окремий судовий збір за таку вимогу не сплачується, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 року у справі №520/1634/19. Позивач сплатив судовий збір у сумі 6656,00 грн, тобто у розмірі, який перевищує встановлений Законом України «Про судовий збір».

Із бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 грн, тобто у розмірі, який підлягав сплаті за подання позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Решта судового збору (3028,00 грн) може бути повернута позивачу за його клопотанням у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100086/2 від 28.02.2025 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000572 від 28.02.2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯМ ПЕТС» (місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 53, кім. 41, м. Хмельницький, 29001; ) судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.