Справа № 120/15722/25
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/15722/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

19 травня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Гавриленко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.09.2025 № та №.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2025 №.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2026 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано прийняте податкове повідомлення-рішення від 30.09.2025 №, яким ТОВ "Грандлітоїл" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 567 387,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи в повній мірі не підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30.09.2025 на підставі направлення від 11.06.2025 №3631, та наказу виданого відповідачем № 2757к, виданого на підставі п.п. 191.1.6 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року 2755-VI (ПК України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Грандлітоїл" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.05.2025 за № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах та поданих уточнюючих розрахунків.

Результати перевірки оформлено актом №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025. Зазначеним Актом перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог:

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4, п. 200.7, п.200.9 ст.200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2 438 137 грн.

- п. 200.4 б) п. 200.7, п. 200.9 ст. 200, ПК України, п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. № 21, в результаті чого позивачем: завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2 (20.2.1) Декларації) за квітень 2025 року на суму 2482401 грн. (відмовлено в бюджетному відшкодуванні); занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2482401 грн.

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 141250 грн.

Не погоджуючись з висновками зазначеного акту, позивач листом від 15.07.2025 №109 (вх. ГУ №45564/6 від 16.07.2025) надав свої заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки.

За результатами розгляду заперечення відповідачем прийнято рішення дослідити обставини та факти, викладені у акті документальної позапланової виїзної перевірки позивача №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025 в частині порушення п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4, п. 200.7, п.200.9 ст.200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зі змінами та доповненнями) під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України.

На підставі направлення від 28.08.2025 № 5199 та наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 30.07.2025 № 3478к, виданого на підставі п.п. 191.1.6 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідачем в період з 28.08.2025 по 17.09.2025 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Грандлітоїл" з питань, що стали предметом заперечення висновків акту перевірки №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025.

За результатами перевірки складено акт від 24.09.2025 №27250/02-32-07-03/40550449 у якому зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог: п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України та п.5 р.V "Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2 579 387 грн.

На підставі вказаного висновку акту від 24.09.2025 №27250/02-32-07-03/40550449 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 30.09.2025 № , яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 2579387,00 грн.

Позивач не погодився із вказаним рішенням та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованості зазначеного висновку акту від 24.09.2025 №27250/02-32-07-03/40550449 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2 579 387 грн, та правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.09.2025 № .

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правилу цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення).

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

З огляду на викладене, платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Вказані висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.

Встановлено, що ТОВ "Салт крейв" та ТОВ "Грандлітоїл" укладено договір купівлі-продажу від 31.01.2025 №31/02 (далі - "Договір") відповідно до якого продавець зобов`язується поставити товар - соняшник врожаю 2024 року, а покупець прийняти його та оплатити за встановленими цінами відповідно до умов Договору.

Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що кількість та вартість Товару буде визначатися у рахунках, накладних на відпуск Товару, ТТН, які є невід`ємною частиною цього Договору. Остаточна ціна договору може змінюватися та становить сумарну вартість поставленого Товару згідно накладних та/або актів прийому-передачі, підписаними належними представниками обох сторін, та скріпленими печатками сторін, які є невід`ємною частиною договору.

Товар, який поставляється Продавцем, повинен відповідати вимогам діючих на момент поставки державним стандартам, технічним умовам, санітарним нормам та іншим нормативним документам, іншим вимогам до якості, які звичайно ставляться.

Базисом поставки товару, якщо інше не передбачено додатками, вважається EXW-фpaнкo-cклaд, розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький р-н, с. Дружне, вул. Першотравнева, 28, відповідно до правил інкотермс в редакції 2010 року. Продавець постачає товар зі складу самостійно шляхом самовивозу.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування коштів у розмірі 86% від загальної суми, решта 14 % після реєстрації податкової накладної в реєстрі ДФС та отримання Покупцем наступних документів, оформлених згідно чинного законодавства України: договір купівлі-продажу, підписаний Сторонами; рахунку-фактури на оплату; видаткової накладної на товар; товарно-транспортних накладних на поставку товару; документи, які засвідчують походження товару.

Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1 Договору).

Факт придбання за договором №31/02 купівлі-продажу товару від 31.01.2025, а саме соняшника, підтверджується первинними документами, а саме:

- видатковими накладними на загальну суму 21 003 582,25 грн., в т.ч. ПДВ - 2 579 387, 29 грн., а саме: № 03/02 від 03.02.2025 -201 630,00 кг. соняшнику на загальну суму 5 242 380,56 грн., в т.ч. ПДВ - 643801,12 грн.; № 05/02 від 05.02.2025 - 101 730,00 кг. соняшнику на загальну суму 2644980,28 грн., в т.ч. ПДВ - 324822,14 грн.; № 06/02 від 06.02.2025 - 100230,00 кг. соняшнику на загальну суму 2605980,28 грн., в т.ч. ПДВ - 320032,67 грн.; №07/02 від 07.02.2025 - 102360,00 кг. соняшнику на загальну суму 2661360,29 грн., в т.ч. ПДВ - 326833,72 грн.; № 10/02 від 10.02.2025 - 201510,00 кг. соняшнику на загальну суму 5239260,56 грн., в т.ч. ПДВ - 643417,96 грн.; № 14/02 від 14.02.2025 - 100370,00 кг. соняшнику на загальну суму 2609620,28 грн., в т.ч. ПДВ - 320479,68 грн.;

- податковими накладними на загальну суму 21 003 582,25 грн., в т.ч. ПДВ -2 579 387, 29 грн.: № 13 від 03.02.2025 на загальну суму 5242380,56 грн. в т.ч. ПДВ; № 15 від 05.02.2025 на загальну суму 2644980,28 грн. в т.ч. ПДВ; № 16 від 06.02.2025 на загальну суму 2605980,28 грн. в т.ч. ПДВ; №23 від 07.02.2025 на загальну суму 2661360,29 грн. в т.ч. ПДВ; № 22 від 10.02.2025 на загальну суму 5239260,56 грн. в т.ч. ПДВ; № 24 від 14.02.2025 на загальну суму 2609620,28 грн. в т.ч. ПДВ. Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлено, що постачання товару від продавця покупцю здійснювалось з використанням послуг автоперевізника ТОВ "Блістер гроу" та підтверджується доданими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними: №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9 від 03.02.2025 в загальному обсязі 201 630,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 05.02.2025 в загальному обсязі 101 730,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 06.02.2025 в загальному обсязі 100 230,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 07.02.2025 в загальному обсязі 102 360,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9 від 10.02.2025 в загальному обсязі 201 510,00 кг.; №№ 1,2,3,4 від 14.02.2025 в загальному обсязі 100 370,00 кг.

Приймання поставленого Товару за кількістю здійснювалося на сертифікованих вагах товариства перед його розвантаженням у приймальний бункер, що знайшло своє документальне підтвердження відомостями доданої до матеріалів позовної заяви відповідної Складської книги та підписом відповідальної особи товариства.

Факт оплати позивачем отриманого від ТОВ "Салт крейв" товару, підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними інструкціями: № 444 від 03.02.2025 на загальну суму 5242380,56 грн; № 460 від 05.02.2025 на загальну суму 2644980,28 грн; № 466 від 06.02.2025 на загальну суму 2605980,28 грн; № 469 від 07.02.2025 на загальну суму 2661360,29 грн; № 476 від 10.02.2025 на загальну суму 5000000 грн; № 477 від 10.02.2025 на загальну суму 239260, 56 грн; №503 від 14.02.2025 на загальну суму 2609620,28 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах справи підтверджують реальність здійснення вказаних поставок.

Відповідачем не доведено того, що укладення вказаного Договору спрямоване на отримання необґрунтованої податкової вигоди, а учасники договірних відносин діяли з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, такі операції не пов`язані операцій з господарською діяльністю позивача та не обумовлені розумними економічними причинами.

Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів, що знайшло своє документальне підтвердження доданим до матеріалів справи договорами поставки (контрактами), яки укладались позивачем з контрагентами щодо реалізації виготовленої на основі придбаного в ТОВ "Салт крейв" товару.

Посилання відповідача на інформацію бази даних підсистеми "Аналітична система" інтегрованої інформаційної системи ДПС "Податковий блок", згідно з якою перевіряючими встановлено, що в контрагента позивача, а саме: ТОВ "Салт крейв" відсутності необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності, як на підставу для визнання нікчемною господарську операцію за Договором, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з огляду на принцип індивідуальної відповідальності за податкові правопорушення.

До того ж, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагента позивача матеріальних ресурсів відповідачем не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Посилання відповідача на "фіктивність" господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 травня 2026 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.