Справа № 520/4129/26
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
21 травня 2026 року № 520/4129/26
В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що ТОВ «ТСК ПРІОРІТЕТ» має всі належні докази, що підтверджують фактичне виконання господарських операцій між ТОВ «ТСК ПРІОРІТЕТ» та його контрагентами за перевіряємий період. Фактичне виконання вказаних господарських операцій підтверджено як договорами, які були досліджені під час перевірки, так і належним чином оформленими первинними документами, складеними в процесі виконання цих договорів (податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання-здачі виконаних робіт, актами надання послуг, банківськими виписками по рахункам, актами взаєморозрахунків, оборотно-сальдовими відомостями, відомостями та оборотами по рахункам), які у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 р. у справі № 520/4129/26 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» (, вул. Велика Панасівська, буд. 67, прим. 1-5, м. Харків, 61052) до Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №4 від 08.12.2025.

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №4 від 08.12.2025.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» (, вул. Велика Панасівська, буд. 67, прим. 1-5, м. Харків, 61052) сплачений судовий збір у розмірі 9664,51 грн (дев`ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 51 копійка).

Надано Товариству з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» строк п?ять днів після ухвалення рішення для подання суду доказів про розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи.

Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ», що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишається без розгляду.

15.05.2026 до суду надійшла заява позивача, в якій він просив:

- ухвалити додаткове судове рішення у справі № 520/4129/26 щодо розподілу судових витрат, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ПРІОРІТЕТ" (, вул. Велика Панасівська, буд. 67, прим. 1-5, м. Харків, 61052) витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 40 000 гривень 00 копійок.

19.05.2026 до суду надійшли заперечення відповідача, в яких він просив:

- відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну допомогу в повному обсязі.

За правилами ч.4 ст.143 КАС України, у випадку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Дослідивши подану заяву позивача, заперечення відповідача, а також враховуючи характер заявлених вимог, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у письмовому провадженні без виклику учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За правилами ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем у порядку ч.7 ст.139 КАС України було подано заяву про розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, приписами ч.ч.3 та 5 ст. 143 КАС України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №10/02/2026(1) від 10.02.2026, копію Додатку №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/02/2026(1) від 10.02.2026; копію Детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги; копію Акту приймання-передачі наданих послуг; ордер на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ТСК ПРІОРІТЕТ", копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Яковенко О.Г.

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Надаючи оцінку рівню адвокатських витрат, що мають бути присуджені у цій справі позивачу, суд оцінює чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою понесеним позивачем витратам на правничу допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд на підставі належних та допустимих доказів враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом за договором про надання правничої допомоги, не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки суд повинен оцінювати саме ті витрати, які підлягають компенсації за рахунок іншої сторони, з урахуванням їх реальності, необхідності та розумності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не зобов`язаний присуджувати повний розмір гонорару, визначений договором між стороною та адвокатом, якщо встановить, що такий розмір є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Отже, укладення договору про надання правничої допомоги та визначення у ньому фіксованого розміру гонорару не є безумовною підставою для стягнення з іншої сторони саме такого розміру витрат.

Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. Так, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Отже, відповідно до положень статті 134 КАС України встановлено, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Оскільки у КАС України, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 та від 05 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а.

Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукає суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 23.01.2025 по справі №240/32993/23, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

З наданих позивачем доказів убачається, що між адвокатом Яковенко О.Г. та ТОВ «ТСК ПРІОРІТЕТ» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №10/02/2026(1) від 10.02.2026.

Додатком №1 до вказаного договору сторони визначили розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги у цій справі у сумі 40 000,00 грн, а також погодили строк його сплати протягом 30 календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до детального опису робіт адвокатом зазначено про витрачення 20 годин, а саме: первинна консультація клієнта, погодження та складання протоколу визначення розміру гонорару - 2 години; ознайомлення та вивчення наданих клієнтом матеріалів, отримання додаткових матеріалів - 3 години; юридичний та аналітичний аналіз положень законодавства, пошук і вивчення судової практики Верховного Суду з подібних питань - 3 години; складання позовної заяви - 9 годин; складання інших заяв по суті справи, клопотань та/або заяв з процесуальних питань за необхідності - 3 години.

Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем платіжного доручення суд зазначає, що такі доводи не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Положення ч. 7 ст. 139 КАС України передбачають встановлення розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Отже, компенсації можуть підлягати не лише фактично сплачені, але й такі витрати, обов`язок зі сплати яких підтверджено договором, додатком до нього та актом приймання-передачі наданих послуг.

У цій справі позивачем надано документи, які підтверджують наявність відповідного зобов`язання перед адвокатом.

Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача в тій частині, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не у повній мірі відповідає критеріям співмірності, розумності та необхідності.

Суд враховує, що погодження між адвокатом та клієнтом фіксованого гонорару у розмірі 40000,00 грн є проявом свободи договору та визначає взаємні права й обов`язки сторін такого договору.

Водночас, як зазначалося, такі домовленості не є безумовно обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, оскільки суд має оцінити, яка сума витрат є необхідною, реальною та розумною саме для компенсації за рахунок іншої сторони спору.

При цьому суд бере до уваги, що справа стосувалась оскарження податкових повідомлень-рішень, характер спірних правовідносин, обсяг виконаних адвокатом робіт, розгляд справи без проведення судових засідань із участю представника, а також зміст поданого детального опису робіт не дають підстав для висновку, що компенсації за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає вся заявлена сума у розмірі 40 000,00 грн.

Зокрема, заявлені 2 години на первинну консультацію клієнта, погодження та складання протоколу визначення розміру гонорару охоплюють не лише правничу допомогу, безпосередньо пов`язану з розглядом справи судом, але й внутрішні договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо погодження умов оплати.

Суд зауважує, що такі дії не є процесуально необхідними для розгляду адміністративної справи та не можуть у повному обсязі покладатися на іншу сторону спору.

Крім того, зазначені в описі роботи з ознайомлення з матеріалами, аналізу законодавства і судової практики, а також складання позовної заяви є взаємопов`язаними етапами підготовки одного основного процесуального документа. Їх окреме зазначення у детальному описі робіт не свідчить про необхідність компенсації всього заявленого часу, оскільки частина таких дій за своїм змістом охоплюється підготовкою позовної заяви та формуванням правової позиції у справі.

Також суд враховує, що позиція позивача ґрунтувалась переважно на аналізі акта перевірки, податкових повідомлень-рішень та первинних документів, які вже перебували у володінні позивача або були пов`язані з його господарською діяльністю.

До матеріалів справи не надано доказів на підтвердження необхідності проведення адвокатом додаткових складних процесуальних дій, участі у судових засіданнях, підготовки значної кількості самостійних процесуальних документів або здійснення інших дій, які б об`єктивно обумовлювали компенсацію витрат у заявленому розмірі.

Окремо суд звертає увагу, що пункт детального опису робіт щодо складання інших заяв по суті справи, клопотань та/або заяв з процесуальних питань сформульований узагальнено, без конкретизації відповідних документів, їх кількості, змісту та необхідності для розгляду справи.

За таких обставин, вказана послуга, не може бути прийнята судом як достатнє підтвердження необхідності компенсації всієї заявленої вартості.

Отже, доводи відповідача про відсутність підстав для повної компенсації заявлених витрат суд вважає частково обґрунтованими.

Водночас підстав для відмови у задоволенні заяви в повному обсязі суд не вбачає, оскільки позивачем підтверджено факт надання правничої допомоги у цій справі, її зв`язок із розглядом справи, а також наявність обов`язку позивача оплатити такі послуги адвоката.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, характеру та кількості поданих процесуальних документів, відсутності судових засідань за участю представника, значення справи для позивача, а також принципів розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що розумним і співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, є 20 000,00 грн.

Таким чином, заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, а витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 20 000,00 грн.

У решті заявленої суми витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. 5-10, 19, 77, 132-143, 241-246, 250, 252, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» (, вул. Велика Панасівська, буд. 67, прим. 1-5, м. Харків, 61052) до Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСК ПРІОРІТЕТ» (, вул. Велика Панасівська, буд. 67, прим. 1-5, м. Харків, 61052) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень).

У задоволенні заяви в іншій частині вимог - відмовити.

Додаткове рішенні може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Полях