Справа № 320/5189/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5189/21 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

за участі представника позивача Устінова К.О.,

представника відповідача Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СНЯТИНСЬКА ПТАХОФАБРИКА» до Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Снятинська Птахофабрика» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2021 №000261/0701, яким зменшено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 9 463 190,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесено податковим органом на підставі протиправних та необґрунтованих висновків, викладених у акті перевірки «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Снятинська Птахофабрика» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від?ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від?ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. Позивач зазначає, що висновки податкового органу зводяться до тверджень про нереальність господарських операцій, що на думку контролюючого органу призвело до завищення від?ємного значення з ПДВ. Позивач вважає, що висновки, викладені в акті №5431/09-19-07-01/37581147 від 21.12.2020 ґрунтуються виключно на припущеннях податкового органу, а тому прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що у справі судом не надано належної оцінки доводам та доказам відповідача, що в результаті проведеної перевірки позивача встановлено не підтвердження позивачем реальності спірних господарських операцій з постачання товарно-матеріальних цінностей, оскільки фактичний зміст таких операцій зводився до формування позивачем активу за рахунок надходження товарів, робіт, послуг з джерела, що не відповідає документально оформленому, з його легалізацією за рахунок використання документів сумнівних контрагентів, які фактично не могли і не здійснювали постачання товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, апелянт вважає, що судом залишено без належної уваги доводи та докази контролюючого органу щодо наявності відповідних кримінальних проваджень щодо платника податків та його контрагентів.

Стверджує, що суд підійшов формально до оцінки наданих відповідачем доказів, зазначивши, що первинні документи містять інформацію необхідну для обліку операцій, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, а також суб`єктами господарювання по ланцюгу постачання товарів.

В обґрунтування своїх вимог наголошує, що не досліджено і технічну можливість контрагентів платника здійснити спірні поставки товарно-матеріальних цінностей з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів, понесення ними витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності.

Апелянт вважає, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області також наводить свої заперечення щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що адвокат був обізнаним з предметом спору, спеціальним нормативним регулюванням та актуальною судовою практикою, оскільки здійснював супроводження податкової перевірки від моменту її призначення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2026 та від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Снятинська Птахофабрика» до суду 26.03.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції з`явився представник позивача адвокат Устінов К.О. Представник апелянта приймав участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції. Учасники процесу надали свої пояснення та аргументи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 30.11.2020 № 396, № 397 та наказу від 19.11.2020 №1452, податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Снятинська Птахофабрика» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року року від?ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від?ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

Перевірка проводилась з 01.12.2020 по 14.12.2020.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області складено акт № 5431/09-19-07-01/37581147 від 21.12.2020, в якому зафіксовані допущені позивачем порушення:

1) підпунктів 14.1.71, 14.1.185, 14.1.191, пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 187.9 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.7 статті 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено завищення суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 9 463 190,00 гривень.

2) пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) не складено та не зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на вартість заниження бази оподаткування ПДВ на суми податкових зобов?язань на загальну суму 486634 грн., в т.ч. за грудень 2020 року в сумі 200284 грн., за червень 2020 року в сумі 171823 грн., за липень 2020 року в сумі 21466 грн., за серпень 2018 року в сумі 93061 гривень.

Не погоджуючись із актом перевірки № 5431/09-19-07-01/37581147 від 21.12.2020, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» направило до податкового органу заперечення від 06.01.2021 № 156/6.

За результатами розгляду заперечень, податковий орган листом від 18.01.2021 № 163/6/09-19-07-01, яким залишив висновки, викладені в акті перевірки без змін.

На підставі акта перевірки № 5431/09-19-07-01/37581147 від 21.12.2020, Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 000261/0701 від 20.01.2021, відповідно до якого встановлено завищення від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 9 463 190,00 гривень.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, 29.01.2021 ТОВ «Снятинська Птахофабрика» звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 25.03.2021 №6822/6/99-00-06-01-03-6 у задоволені скарги відмовлено, а податкове повідомлення-рішення від 20.01.2021 № 000261/0701 залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятим суб`єктом владних повноважень податковим повідомленням -рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з положенням п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 996-XIV документальним підтвердженням здійснення господарських операцій між суб`єктами підприємницької діяльності в межах укладених між ними договорів, є належним чином оформлені первинні документи, на основі яких інформація щодо фінансово-господарських операцій відображається в бухгалтерському та податковому обліку.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підставою виникнення спірних правовідносин слугував висновок контролюючого органу про ознаки безтоварності взаємовідносин позивача з ПП «Фенікс Агро», ТОВ «Кур`єр», ТОВ «Західторг-ІФ», ТОВ «Грінгольд», ТОВ «Мульті Ком», ТОВ «ТЕНД Т трейд Україна», ТОВ «Максітрейд Девелоп», ТОВ «Сонторс», ТОВ «Охоронне агентство Сварог» щодо придбання макухи та олії соєвої, кукурудзи, борошна рибного, охоронних послуг.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Фенікс Агро», колегія суддів зазначає таке.

Між ТОВ «Снятинська Птахофабрика» та ПП «Фенікс Агро» укладено договори за №278 від 28.04.2020 року та №2905/СП від 29.05.2020 року, відповідно до умов яких ПП «Фенікс Агро» зобов`язувався поставити макуху соєву та кукурудзу, а Товариство прийняти та оплати кошти за поставлений товар (т.1, а.с.171-173, а.с.177-180).

По факту постачання товару були виписані наступні видаткові накладні: РН-0005030 від 08.05.2020 року; РН-0005184 від 13.05.2020 року; РН-0005410 від 18.05.2020 року; РН-0005460 від 20.05.2020 року; РН-0005747 від 26.05.2020 року; РН-0005794 від 28.05.2020 року; РН-0006015 від 03.06.2020 року; РН-0006069 від 04.06.2020 року; РН-0006216 від 09.06.2020 року; РН-0006023 від 04.06.2020 року; РН-0006024 від 04.06.2020 року; РН-0006129 від 06.06.2020 року; РН-0007916 від 23.07.2020 року; РН-0007914 від 23.07.2020 року; РН-0007955 від 23.07.2020 року; РН-0007956 від 24.07.2020 року; РН-0008180 від 29.07.2020 року; РН-0008211 від 30.07.2020 року; РН-0008282 від 30.07.2020 року; РН-0008284 від 31.07.2020 року; РН-0008283 від 31.07.2020 року; РН-0008309 від 01.08.2020 року (т.1, а.с.185-207).

Факт транспортування товару підтверджується наступними товарно транспортними накладними: 5031 від 07.05.2020 року; 5030 від 07.05.2020 року; 95033 від 13.05.2020 року; 95819 від 18.05.2020 року; 95821 від 20.05.2020 року; 96470 від 26.05.2020 року; 96727 від 28.05.2020 року; 97170 від 03.06.2020 року; 97282 від 04.06.2020 року; 97503 від 09.06.2020 року; 97241 від 04.06.2020 року; 97235 від 04.06.2020 року; 97484 від 06.06.2020 року; 102177 від 23.07.2020 року; 102246 від 23.07.2020 року; 102442 від 23.07.2020 року; 102437 від 24.07.2020 року; 102884 від 29.07.2020 року; 103012 від 30.07.2020 року; 103018 від 30.07.2020 року; 103200 від 31.07.2020 року; 103203 від 31.07.2020 року; 103337 від 01.08.2020 року (т.1, а.с.208-230).

ПП «Фенікс Агро» на дату виникнення податкових зобов`язань по ПДВ складено та зареєстровано податкові накладні: від 08.05.2020 року за № 29; від 13.05.2020 року за № 14; від 07.05.2020 року за №48; від 18.05.2020 року за №41; від 26.05.2020 року за №36; від 28.05.2020 року за №11; від 20.05.2020 року за №26; від 03.06.2020 року за №28; від 04.06.2020 року за №6; від 09.06.2020 року за №12; від 04.06.2020 року за №7; від 06.06.2020 року за №18; від 04.06.2020 року за №19; від 28.07.2020 року за №38; від 22.07.2020 року за №50; від 23.07.2020 року за №60; від 30.07.2020 року за №62; від 30.07.2020 року за№61; від 31.07.2020 року за №55 (т.2, а.с.4-22).

Розрахунки проведено шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок і кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з ПП «Фенікс Агро» по рахунку 631 станом на 30.09.2020 року відсутня.

Якість поставленого товару підтверджується сертифікатами якості від: 08.09.2020 року; 07.05.2020 року; 08.05.2020 року; 13.05.2020 року; 18.05.2020 року; 20.05.2020 року; 26.05.2020 року; 28.05.2020 року; 03.06.2020 року; 03.06.2020 року; 08.06.2020 року; 03.06.2020 року; 03.06.2020 року; 05.06.2020 року; 23.07.2020 року; 23.07.2020 року; 23.07.2020 року; 23.07.2020 року; 29.07.2020 року; 30.07.2020 року; 30.07.2020 року; 30.07.2020 року; 31.07.2020 року; 31.07.2020 року; 31.07.2020 року (т.1, а.с.231-250, т.2, а.с.1-3).

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Фенікс Агро» за травень 2020 року в сумі 608656,00 грн, за червень 2020 року в сумі 355574,00 грн, за липень 2020 року у сумі 280667,00 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Кур`єр», суд зазначає таке.

Між Товариством та ТОВ «Кур`єр» укладено договір від 01.07.2020 року за №0107/20-СП відповідно до умов яких ТОВ «Кур`єр» зобов`язувався поставити макуху соєву, а Товариство прийняти та оплати кошти за поставлений товар (т.2, а.с.53-54).

По факту постачання товару були виписані наступні видаткові накладні: РН-0000001 від 01.07.2020 року; РН-0000006 від 26.08.2020 року; РН-0000007 від 08.09.2020 року; РН-0000008 від 09.09.2020 року (т.2, а.с.5558).

Факт транспортування товару підтверджується наступними товарно транспортними накладними: 976994 від 30.06.2020 року; 9766995 від 26.08.2020 року; 0709/1 від 07.09.2020 року; 0809/1 від 08.09.2020 року (т.2, а.с.59-62).

Якість товару підтверджується наступними сертифікатами якості від: 30.06.2020 року; 26.08.2020 року; 07.09.2020 року; 08.09.2020 року (т.2, а.с.66).

Позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН ПН та РК, а саме: від 01.07.2020 року за №3; від 15.09.2020 року за №3; від 14.09.2020 року за №8; від 08.09.2020 року за №10; від 26.08.2020 року за №9.

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ по податкових деклараціях, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Кур`єр» за травень-вересень 2020 року в сумі 232382,31 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Західторг-ІФ», суд зазначає таке.

Між ТОВ «Снятинська Птахофабрика та ТОВ «Західторг-ІФ» укладено договір від 05.02.2020 року за №0502-001, відповідно до умов яких ТОВ «Західторг-ІФ» зобов`язувався поставити макуху соєву, а Товариство прийняти та оплати кошти за поставлений товар (т.2, а.с. 83-84).

По факту постачання товару були виписані наступні видаткові накладні: 300082/1 від 01.05.2020 року; 300082/2 від 02.05.2020 року (т.2, а.с.85-86).

Факт транспортування товару підтверджується наступними товарно транспортними накладними: 82/1 від 01.05.2020 року та 82/2 від 02.05.2020 року (т.2, а.с 87-88).

Якість поставленого товару підтверджується наступними сертифікатами якості від: 01.05.2020 року та від 02.05.2020 року (т.2, а.с.89-90).

Відповідно позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН ПН, а саме: від 01.05.2020 за №1; від 02.05.2020 року за №2.

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ по податкових деклараціях, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Західторг-ІФ» за травень 2020 року в сумі 130583,35 грн.

Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Грінгольд».

Між ТОВ «Снятинська Птахофабрика» та ТОВ «Грінгольд» укладено договір від 30.01.2020 року за №30, відповідно до умов якого ТОВ «Грінгольд» зобов`язувався поставити соєву макуху Товариству (т.2, а.с.103-104).

На виконання предмету договору по факту відвантаження ТМЦ складені видаткові накладні Г0000011 від 26.06.2020 року, №Гр. 0000004 від 21.03.2020, від 18.02.2020 №Гр. 0000002, ТТН до неї від 26.06.2020 року за №30, від 03.02.2020 №21, від 21.03.2020 №23 (т.2, а.с.109-111).

Якість поставленого товару підтверджується сертифікатом якості від 26.06.2020 року (т.2, а.с.115).

Відповідно позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН ПН від 26.06.2020 №1.

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованої податкової накладної до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Грінгольд» в сумі 91971,64 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Мульті Ком», суд зазначає таке.

Між ТОВ «Снятинська Птахофабрика» та ТОВ «Мульті Ком» укладено договір від 27.04.2020 року за №27, відповідно до умов якого ТОВ «Мульті Ком» зобов`язувався поставити ТМЦ Товариству (т.2, а.с.122-123).

По факту були виписані видаткові накладні від 27.05.2020 року за №МК00000004 та від 06.06.2020 року за №МК00000005 та ТТН до них за №4 від 27.05.2020 року та №5 від 06.06.2020 року відповідно (т2, а.с.126-127).

Якість товару підтверджується сертифікатами якості від 27.05.2020 року та 06.06.2020 року (т.2, а.с.130-131).

Податкові накладні від 27.05.2020 №4, від 06.06.2020 №2 виписані, але їх реєстрація була зупинена, а тому позивач не відображав податковий кредит у рядку 21 Декларації з ПДВ, що не заперечується з боку відповідача.

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ тільки після реєстрації податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Мульті Ком» за період з 01.05.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 182 107,3 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», суд зазначає таке.

Між ТОВ «Снятинська Птахофабрика» та ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна» укладено договір від 15.01.2020 року за №15/01 та №15/02 від 15.01.2020 року, відповідно до умов яких ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна» зобов`язувався поставити ТМЦ Товариству (т.2, а.с.142-146).

По факту поставки виписані видаткові накладні 1905 від 19.05.2020 року; 2805 від 28.05.2020 року; 0906 від 09.06.2020 року; 26/06 від 26.06.2020 року; 8/08бр від 08.08.2020 року; 4/09бр від 04.09.2020 (т.2, а.с.147-152).

Факт транспортування товару підтверджується наступними товарно транспортними накладними: НФ-1905 від 19.05.2020 року; НФ-2805 від 28.05.2020 року; НФ-0906 від 09.06.2020 року; ПО301022002 від 25.06.2020 року; ПО301022055 від 05.08.2020 року; ПО301022059 від 03.09.2020 року (т.2, 153-161).

Якість товару підтверджується сертифікатами якості від 17.05.2020 року 27.05.2020 року 07.06.2020 року 25.06.2020 року 05.08.2020 року 03.09.2020 року (т.2, а.с.165-167_.

Позивачем зареєстровані в ЄРПН наступні податкові накладні від: 28.05.2020 року за №2; 26.06.2020 року за №2; 19.05.2020 року за №1; 07.02.2020 року за №1; 23.01.2020 року за №6; 29.01.2020 року за №9; 29.01.2020 року за №7; 23.01.2020 року за №5; 29.01.2020 року за №8; 23.01.2020 року за №2; 09.06.2020 року за №1; 08.08.2020 року за №1; 04.09.2020 року за №1 (т.2, а.с.168-180).

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна» в сумі 311 029,9 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Максітрейд Девелоп», суд зазначає таке.

Між Товариством та ТОВ «Максітрейд Девелоп» укладено договір за №1105-СП від 11.05.2020 (т.2, а.с.202-203).

По факту виконання умов договору складені наступні видаткові накладні від 12.05.2020 року за № ВН-12/05-1 від 23.05.2020 року за № ВН-23/05-1 від 10.06.2020 року за № ВН-10/06-1 2 від 2.06.2020 року за № ВН-22/06-1 від 24.06.2020 року за № ВН-24/06-1 від 24.06.2020 року за № ВН-24/06-2 від 24.06.2020 року за № ВН-24/06-3 від 26.06.2020 року за № ВН-26/06-1 від 26.06.2020 року за № ВН-26/06-2 від 26.06.2020 року за № ВН-26/06-3 від 15.07.2020 року за № ВН-15/07-1 (т.2, а.с.204-214).

Факт перевезення ТМЦ підтверджується наступними товарно-транспортними накладними від 12.05.2020 року за №12/05 1; від 23.05.2020 року за №23/05 1; від 10.06.2020 року за №10/06 1; від 22.06.2020 року за №22/06 1; від 24.06.2020 року за №24/06 1; від 24.06.2020 року за №24/06 2; від 24.06.2020 року за №24/06 3; від 26.06.2020 року за №26/06 1; від 26.06.2020 року за №26/06 2; від 26.06.2020 року за №26/06 3; від 15.07.2020 року за №15/07 1 (т.2, а.с.215-236).

Позивачем складені та зареєстровані наступні ПН: від 01.07.2020 року за №1; від 10.06.2020 року за №1; від 26.08.2020 року за №10.

Якість товару підтверджується наступними сертифікатами якості: від 11.05.2020 року, від 22.05.2020 року, від 05.06.2020 року, від 24.06.2020 року, від 13.07.2020 року (т.2, а.с.237-241).

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Максітрейд Девелоп» за переіод з 01.05.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 612 925 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Сонторс», суд зазначає таке.

Між Товариством та ТОВ «Сонторс» укладено договір від 12.06.2020 року за №1206-СП (т.3, а.с.18-19).

Позивачем складені наступні видаткові накладні: від 12.06.2020 за №113; від 18.06.2020 за №117; від 18.06.2020 за №118; від 24.06.2020 за №120; від 25.06.2020 за №124; від 01.07.2020 за №127; від 01.07.2020 за №129; від 03.07.2020 за №131; від 03.07.2020 за №133; від 08.07.2020 за №138; від 08.07.2020 за №139; від 10.07.2020 за №143; від 10.07.2020 за №142; від 16.07.2020 за №151; від 16.07.2020 за №152; від 18.07.2020 за №156; від 18.07.2020 за №157; від 23.07.2020 за №161; від 24.07.2020 за №165; від 24.07.2020 за №166; від 27.07.2020 за №169; від 27.07.2020 за №170; від 01.08.2020 за №177; від 01.08.2020 за №178; від 05.08.2020 за №190; від 05.08.2020 за №191; від 07.08.2020 за №196; від 07.08.2020 за №197; від 11.08.2020 за №205; від 12.08.2020 за №207; від 14.08.2020 за №212; від 14.08.2020 за №211; від 21.08.2020 за №221; від 21.08.2020 за №222; від 22.08.2020 за №227; від 25.08.2020 за №230; від 26.08.2020 за №232; від 27.08.2020 за №233; від 28.08.2020 за №235; від 01.09.2020 за №244; від 01.09.2020 за №245; від 04.09.2020 за №255; від 07.09.2020 за №262; від 08.09.2020 за №263; від 10.09.2020 за №267; від 10.09.2020 за №268; від 16.09.2020 за №282; від 16.09.2020 за №283; від 18.09.2020 за №287; від 22.09.2020 за №292; від 22.09.2020 за №293; від 23.09.2020 за №295; від 25.09.2020 за №300; від 28.09.2020 за №304 (т.3, а.с.20-73).

На підтвердження факту перевезення товару позивачем контролюючому органу надано наступні товарно-транспортні накладні: 12.06.2020 Р113; 18.06.2020 Р117; 18.06.2020 Р118; 24.06.2020 Р120; 25.06.2020 Р124; 01.07.2020 Р127/1; 01.07.2020 Р127/2; 01.07.2020 Р129; 03.07.2020 Р131/1; 03.07.2020 Р131/2; 03.07.2020 Р133/1; 03.07.2020 Р133/2; 08.07.2020 Р138/1; 08.07.2020 Р138/2; 08.07.2020 Р139/1; 08.07.2020 Р139/2; 10.07.2020 Р143/1; 10.07.2020 Р143/2; 10.07.2020 Р142/1; 10.07.2020 Р142/2; 16.07.2020 Р151/1; 16.07.2020 Р151/2; 16.07.2020 Р152/1; 16.07.2020 Р152/2; 18.07.2020 Р156/1; 18.07.2020 Р156/2; 18.07.2020 Р157/1; 18.07.2020 Р157/2; 23.07.2020 Р161/1; 23.07.2020 Р161/2; 24.07.2020 Р165/1; 24.07.2020 Р165/2; 24.07.2020 Р166/1; 24.07.2020 Р166/2; 27.07.2020 Р169; 27.07.2020 Р170/1; 27.07.2020 Р170/2; 01.08.2020 177; 01.08.2020 178; 01.08.2020 190; 05.08.2020 191; 07.08.2020 196; 07.08.2020 197; 10.08.2020 205; 12.08.2020 207; 14.08.2020 212; 14.08.2020 211; 21.08.2020 221; 21.08.2020 222; 22.08.2020 227; 25.08.2020 230; 26.08.2020 232; 27.08.2020 233; 28.08.2020 235; 01.09.2020 244; 01.09.2020 245; 04.09.2020 255; 07.09.2020 262; 08.09.2020 263; 10.09.2020 267; 10.09.2020 268; 16.09.2020 282; 16.09.2020 283; 18.09.2020 287; 22.09.2020 292; 22.09.2020 293; 23.09.2020 295; 25.09.2020 300; 28.09.2020 304 (т.3, а.с.74-142).

Якість товару підтверджується наступними сертифікатами якості від: 09.06.2020 року; 09.06.2020 року; 09.06.2020 року; 09.06.2020 року; 21.06.2020 року; 28.06.2020 року; 25.06.2020 року; 01.07.2020 року; 02.07.2020 року; 07.07.2020 року; 07.07.2020 року; 07.07.2020 року; 07.07.2020 року; 13.07.2020 року; 15.07.2020 року; 17.07.2020 року; 15.07.2020 року; 20.07.2020 року; 23.07.2020 року; 23.07.2020 року; 24.07.2020 року; 24.07.2020 року; 27.07.2020 року; 27.07.2020 року; 02.08.2020 року; 02.08.2020 року; 06.08.2020 року; 07.08.2020 року; 08.08.2020 року; 11.08.2020 року; 13.08.2020 року; 13.08.2020 року; 20.08.2020 року; 19.08.2020 року; 20.08.2020 року; 25.08.2020 року; 15.08.2020 року; 20.08.2020 року; 25.08.2020 року; 30.08.2020 року; 30.08.2020 року; 01.09.2020 року; 05.09.2020 року; 06.09.2020 року; 06.09.2020 року; 06.09.2020 року; 10.09.2020 року; 10.09.2020 року; 16.09.2020 року; 18.09.2020 року; 19.09.2020 року; 22.09.2020 року; 21.09.2020 року; 25.09.2020 року (т.3, а.с.143-195).

Позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН наступні податкові накладні: 24.06.2020 року за № 14, 25.06.2020 року за № 18; 12.06.2020 року за № 7; 18.06.2020 року за № 124; 18.06.2020 року за № 11; 27.07.2020 року за № 41; 24.07.2020 року за № 38; 01.07.2020 року за № 2; 03.07.2020 року за № 6; 08.07.2020 року за № 10; 10.07.2020 року за № 14; 16.07.2020 року за № 23; 16.07.2020 року за № 24; 18.07.2020 року за № 28; 23.07.2020 року за № 33; 01.07.2020 року за № 4; 03.07.2020 року за № 7; 08.07.2020 року за № 11; 10.07.2020 року за № 13; 18.07.2020 року за № 29; 24.07.2020 року за № 37; 27.07.2020 року за № 42; 12.08.2020 року за № 32; 07.08.2020 року за № 22; 11.08.2020 року за № 30; 01.08.2020 року за № 1; 05.08.2020 року за № 15; 07.08.2020 року за № 21; 27.08.2020 року за № 57; 28.08.2020 року за № 60; 21.08.2020 року за № 46; 21.08.2020 року за № 47; 22.08.2020 року за № 51; 25.08.2020 року за № 54; 26.08.2020 року за № 56; 14.08.2020 року за № 37; 01.08.2020 року за № 2; 05.08.2020 року за № 16; 14.08.2020 року за № 36; 25.09.2020 року за № 64; 23.09.2020 року за № 59; 01.09.2020 року за № 5; 01.09.2020 року за № 6; 18.09.2020 року за № 51; 22.09.2020 року за № 56; 22.09.2020 року за № 57; 04.09.2020 року за № 19; 10.09.2020 року за № 32; 16.09.2020 року за № 46; 16.09.2020 року за № 47; 07.09.2020 року за № 26; 08.09.2020 року за № 27; 10.09.2020 року за № 31; 28.09.2020 року за № 68 (т.3, а.с.196-249).

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Сонторс» за період з 01.05.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 612 925 грн.

Виходячи із зазначеного, на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до складу витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та до податкового кредиту з податку на додану вартість, а надані позивачем первинні бухгалтерські документи свідчать про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування витрат та податкового кредиту по операціях з вказаними контрагентами, які були предметом перевірки.

Господарські операції ТОВ «Снятинська Птахофабрика» з усіма контрагентами в повному обсязі відображені у бухгалтерському обліку ТОВ «Снятинська Птахофабрика», про що вказується і в акті перевірки.

Посилання апелянта на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Сонторс» у зв`язку з наявністю кримінального провадження, учасником якого є і ПП «Фенікс Агро» та ТОВ «Сонторс» не свідчить про порушення ТОВ «Снятинська Птахофабрика» податкового законодавства.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС Івано-Франківській області зазначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень шостим слідчим відділом розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000934 від 23.05.2019 року за фактами пособництва в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненого в інтересах службових осіб серед яких TOB «СОНТОРС» та інших, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах та підроблення документів, які подавались для проведення державної реєстрації ряду підприємств, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 , ч. 3 ст.212 , ч.2 ст.205-1 КК України.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Так, апелянт під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не довів, що позивач, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності.

Сама по собі наявність кримінальних проваджень, в рамках яких досліджується діяльність контрагентів платника, безвідносно до зібраних у рамках такого кримінального провадження доказів, що підтверджують вину особи, не може бути безумовною підставою для автоматичного спростування реальності усіх фінансово-господарських операцій платника податків, у відношенні до якого здійснюються заходи кримінально-процесуального характеру.

Таким чином, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника та його контрагентів - постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, ТОВ ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Охоронне агентство Сварог», колегія суддів зазначає таке.

Між Товариством та ТОВ «Охоронне агентство Сварог» укладено договір про надання послуг охорони від 14.01.2020 року за №1-1401 з додатками №1, №2, №3 відповідно до умов якого, ТОВ «Охоронне агентство Сварог» зобов`язувалось за оплату надати послуги контролю пропускного режиму, охорони території, фізичної охорони об`єктів Товариства (т.4, а.с.53-55).

Факт надання послуг з охорони підтверджується актами наданих послуг від 01.05.2020 №114, від 01.06.2020 №146; від 01.08.2020 №224; від 01.09.2020 №256 ь(т.4, а.с.68-72).

При настанні першої події зареєстровано податкові накладні від 01.05.2020 №20; від 01.06.2020 №11; від 01.07.2020 №26.

Крім того, реальність господарських операцій ТОВ «Охоронне агентство Сварог» з Позивачем підтверджується рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №280/8249/20, яке набрало законної сили та у якому вказано, що ТОВ «Охоронне агентство Сварог» (виконавець) мало господарські відносини з TOB «Снятинська Птахофабрика» (Замовником), які здійснювались на підставі договору про надання послуг із охорони №1-1401 від 14.01.2020, за яким послуги з контролю пропускного режиму, охорони території та фізичної охорони об`єктів Замовника (т.4, а.с.73-82).

Таким чином, ТОВ «Снятинська Птахофабрика» мало право включити суму ПДВ згідно зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту по ПДВ, як наслідок ТОВ «Снятинська Птахофабрика» не завищено податковий кредит по ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Охоронне агентство Сварог».

В апеляційній скарзі контролюючий орган наголошує на відсутності у контрагентів позивача легального джерела походження товару, придбання достатньої кількості товару, яка є меншою реалізовану, достатньої кількості необхідних трудових ресурсів у контрагентів, майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, тобто встановлено формування активу з джерела невідомого походження від контрагентів постачальників, з легалізацією використання його документів.

Свою позицію контролюючий орган обґрунтовує відомостями про контрагентів зі звітності та податкової інформації, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача.

З цього приводу суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій, які зроблені виключно на підставі аналізу баз даних АІС «Податковий блок» та податкової інформації щодо контрагентів платника податків, є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу, як етапу контрольно-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Аналогічно податкова інформація щодо контрагентів суб`єкта господарювання у ланцюгах постачання носить інформативний характер та не є безперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.08.2023 у справі №804/5530/16, від 16.03.2023 №821/3484/14, від 26.01.2023 №280/5647/19, від 01.02.2023 №380/9660/21, від 12.01.2023 №640/7945/20.

При цьому, відсутність ресурсів у контрагентів позивача не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16.

Так, відсутність основних засобів у контрагента позивача, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентами, не є свідченням відсутності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Податковий орган не надав пояснень стосовно того, яка кількість працюючих осіб, матеріальних ресурсів достатня для таких видів діяльності, за якими здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентом.

Контролюючий орган у акті перевірки від 21.12.2020 №5431/09-19-07-01/37581147 не досліджував питання залучення контрагентами субпідрядників, укладення договорів цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу для виконання робіт на користь позивача.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак, якщо останній не виконав свого обов`язку передбаченого податковим законодавством або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-замовника права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі №320/4632/23.

Колегія суддів зазначає, що жодна норма законодавства не містить такого обов`язку, як «бути обізнаним про джерело походження товару в ланці постачання» і не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами постачальника правил оподаткування. Позивач не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, а тому не може володіти інформацією щодо виконання податкових зобов`язань та дотримання податкової дисципліни іншими особами.

Крім того, суд зазначає, що виявивши порушення контрагентом позивача податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки для з`ясування реальності спірних господарських відносин та правомірності відображення їх наслідків в обліку платника податків.

Проте, доказів проведення податковим органом зустрічних звірок контрагентів позивача як і доказів надсилання відповідачем відповідних запитів контрагентам позивача відповідачем суду надано не було.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності у контрагентів позивача необхідних трудових ресурсів, основних засобів не підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд не вправі перебирати на себе виконання не притаманних йому функцій та повноважень, віднесених до компетенції інших суб`єктів владних та усувати виявлені недоліки акту перевірки шляхом проведення додаткових заходів витребування та перевірки додаткових первинних документів на предмет з`ясування питання стосовно фактичної походження та поставки вказаних ТМЦ по ланцюгу постачання, позаяк відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Щодо доводів апелянта про ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості або посвідчень якості (відповідності) товарів, що позбавляє можливості встановити походження цих товарів (хто саме є виробником), колегія суддів, що позивачем під час перевірки до заперечень подавалися сертифікати якості на всю партію придбаного товару (т.1, а.с.119-144).

Таким чином, вищевказані доводи спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Щодо застосування відповідачем п.187.9 статті 187, п.198.2 статті 192 Податкового кодексу України щодо взаємовідносин з ТОВ «Мегабуд Інвест Компані», судова колегія зазначає таке.

Відповідно до фактичних обставин справи, між позивачем та ТОВ «Мегабуд Інвест Компані» укладено договір підряду від 05.06.2020 №05/06/2020 з Додатком №1 та №2 щодо виконання будівельно-монтажних робіт.

Пунктом 10.1. договору від 05.06.2020 №05/06/2020 передбачено, що даний договір діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання робіт.

Положеннями пункту 4.1 договору від 05.06.2020 №05/06/2020 передбачено, що строк виконання робіт визначається сторонами в кожному окремому випадку та зазначається у відповідних додатках. Строки виконання робіт може бути змінено за згодою сторін (т.4, а.с.104-109).

Додатком №1 та №2 строк виконання робіт 1 (один) календарний місяць з моменту оплати авансового платежу в розмірі 70 % від договірної ціни (тобто, передбачено поетапне здавання робіт) (т.4, а.с.110-114).

На виконання умов договору позивач перерахував ТОВ «Мегабуд Інвест Компані» аванс у розмірі 7 000 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 03.07.2020 № 6035357, від 10.07.2020 №6054203; від 17.07.2020 №6063913; від 24.07.2020 №6085329; від 07.08.2020 №6114225; від 03.09.2020 №6170504; від 18.09.2020 №69589430 (т.4, а.с.115-121).

По першій подій позивач на підставі зареєстрованих податкових накладних отримав податковий кредит.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що враховуючи умови договору, перевіркою зроблено висновки, що даний договір є довгостроковим для цілей оподаткування відповідно до п. 187.9 ст. 187 та п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України.

Свою позицію контролюючий орган обґрунтовує наступним: проведеним оглядом з боку відповідача встановлено, що станом на 08.12.2020 ремонтно-будівельні роботи не завершені; встановлено, що у ТОВ «Мегабуд Інвест Компані»: відомості про об`єкти оподаткування (20-ОПП) відсутні; згідно з поданою фінансовою звітністю станом на 31.12.2019 основні засоби відсутні; відповідно до звітів про суми нарахованої заробітної плати на ТОВ «Мегабуд Інвест Компані» за липень, серпень 2020 рік працювало 5 осіб, за вересень 2020 рік 6 осіб.

Надаючи оцінку вищевказаним доводам, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 187.9 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами). Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) це будь-який договір на виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання.

Згідно абз. 6 п. 198.2 Податкового кодексу України датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 ст.187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Таким чином, з аналізу даних норм та обставин справи, договірні відносини з ТОВ «Мегабуд Інвест Компані» на дату складання акту перевірки (21.12.2020) не могли бути розцінені контролюючим органом як відносини по довгостроковому договору, оскільки авансовий платіж в розмірі 70 % від договірної ціни в повному обсязі перераховано 18.09.2020, а тому саме з цієї дати відраховується строк початку виконання робіт.

На день складання акту перевірки пройшло тільки 3 (три) місці як роботи поетапно виконувалися, а не більше року.

Апелянт в суді першої та апеляційної інстанції не заперечує, що роботи взагалі не виконувалися, тільки вказує на те, що роботи по договору не завершені. Таким чином, висновки акту перевірки щодо застосування до позивача п. 187.9 ст. 187, п. 198.2 статті 192 Податкового кодексу України ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу та є незаконними і передчасними.

Щодо доводів Головного управління ДПС у Івано-Франківській області про те, що ТОВ «Снятинська Птахофабрика» протягом періоду з 01.05.2020 по 30.09.2020 реалізовувало продукцію тваринництва (живі кури-бройлери 32, 42) покупцю ТОВ «Сільпо-Фуд» нижче звичайних цін (нижче виробничої собівартості), суд зазначає таке.

Відповідно до п. 188.1 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання, зокрема, самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін. Під звичайною ціною розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено Податковим кодексом України. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Під ринковою ціною розуміється ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп. 14.1.219 ПК України).

Ринок товарів (робіт, послуг) сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (пп. 14.1.218 ПК України).

Отже, норми Податкового кодексу України визначають, що база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим; встановлюють низку обов`язкових умов відповідності ціни поставки (договірної ціни) ринковій ціні, однією з яких є володіння сторонами достатньою інформацією про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах; передбачають можливість доведення невідповідності рівню ринкових цін договірної ціни.

Таким чином, у розумінні норм Податкового кодексу України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка, своєю чергою, повинна відповідати ринковій ціні.

Отже, рівень звичайних цін податковим законодавством не ставиться у залежність та не ототожнюється з виробничою собівартістю.

З матеріалів справи вбачається, що на спростування висновків контролюючого органу щодо реалізації позивачем продукції нижче звичайних цін (нижче виробничої собівартості), ТОВ «Снятинська Птахофабрика» зазначає, що кожного місяця ціна погоджувалася згідно з актами визначення планової вартості товару від 23.04.2020 №35; від 25.05.2020 №36, від 25.06.2020 №37; від 24.07.2020 №38, від 24.08.2020 №39, від 24.09.2020 №40, а також бухгалтерською довідкою ціни реалізації живих курей контрагенту ТОВ «Сільпо Фуд» за період 01.05.2020-30.09.2020, які наявні в матеріалах справи (т.4, а.с.147-152). Наголошує, що здійснювало реалізацію таких товарів за цінами навіть вищими ніж ринкові (за офіційними даними Державного комітету статистики України).

Судова колегія наголошує, що висновки контролюючого органу щодо цієї частини порушень позивачем базуються виключно на податковій інформації. Однак такі є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу, як етапу контрольно-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Більше того, сам по собі факт незгоди апелянта з оцінкою доказів чи з правовими висновками суду не може свідчити про порушення вимог статей 90 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів апелянта про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення стягнення 15 000,00 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду копії наступних документів:

- договір №77/3 про надання правової допомоги від 10.02.2020, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Джентіум» (Виконавець) та ТОВ «Снятинська Птахофабрика» (Замовник)

- ордер серії АА №1097485;

- рахунок на оплату №21890460 від 24.04.2025;

- звіт про надані послуги від 24.04.2025 до договору №77/3 від 10.02.2020;

- акт надання послуг №21890460 від 24.04.2025/

Згідно акту наданих послуг №21890460 від 24.04.2025 виконавцем виконані наступні роботи (адвокатські послуги партнера) на загальну суму 45 600,00 грн.

Подані докази судова колегія бере до уваги, аналізуючи обґрунтованість суми, заявленої до відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у разі недотримання вимог про співмірність суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу на те, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування/розрахунок та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції не подано заперечення щодо розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунком таких витрат.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, проаналізував надані представником позивача документи на підтвердження таких витрат.

Судом зменшено розмір витрат на правничу допомог з урахуванням наданим адвокатом обсягом послуг.

При цьому судова колегія звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянт в обґрунтування своїх вимог зазначає, що адвокат був обізнаним з предметом спору, спеціальним нормативним регулюванням та актуальною судовою практикою, оскільки здійснював супроводження податкової перевірки від моменту її призначення.

Водночас враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет спору, значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які він просить стягнути з відповідача, а також те, що позовні вимоги задоволено повністю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вказав, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн є справедливою та співмірною.

Так, здійснивши системний аналіз наведених вище доказів понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій в процесі вивчення матеріалів справи та підготовки позовної заяви для забезпечення юридичного представництва інтересів, колегія суддів зазначає, що задоволена судом першої інстанції сума в розмірі 15 0000,00 грн відповідає принципу співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про неспівмірність послуг категорії складності справи, колегія суддів вважає необґрунтованими та не бере до уваги.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №320/5189/21 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена в повному обсязі 22 травня 2026 року.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан