Справа № 560/21441/25
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 560/21441/25

21 травня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД» - адвоката Керницької Ілони Романівни про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, - ТОВ "БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД", звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2026 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.06.2025 № 13003711/45111522 про відмову в реєстрації податкової накладної.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД" від 28.06.2024 № 145, датою її подання на реєстрацію.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД" судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року - без змін.

11.05.2026 до суду надійшла заява представника товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД" адвоката Керницької І.Р. про стягнення з Головного управління ДПС у Хмельницькій області витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви представник зазначає, що у зв`язку із розглядом справи в Сьомому апеляційному адміністративному суді позивач поніс витрати на правничу допомогу адвоката. Розмір понесених позивачем витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги від 10.10.2024 №386, додатком до договору про надання правничої допомоги від 10.10.2024 №386, актом приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.05.2026 до Договору про надання правничої допомоги від 10.10.2024 №386.

13.05.2026 до суду надійшли заперечення Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в даній справі, в якій представник відповідача зазначив, що для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача не надав докази сплати узгодженого гонорару, що в розумінні ст. 139 КАС України, є підставою для відмови у стягненні таких витрат.

Крім того, наданий позивачем акт приймання передачі виконаних робіт від 06.05.2025 містить лише одну послугу, а саме підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу. В свою чергу, як вбачається із змісту відзиву на апеляційну скаргу, така є ідентичною адміністративному позову, що підтверджує ту обставину, що адвокатом не потрачено значний час на складання процесуального документа. Крім того, в Акті взагалі відсутня графа щодо витраченого часу адвокатом при виконанні даного виду роботи.

Також, представник відповідача просить врахувати, що представник позивача процесуальних документів (клопотань, заяв), окрім відзиву на апеляційну скаргу, не подавав, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто без участі адвоката в судових засіданнях, у зв`язку з чим розмір витрат на професійну правничу є неспівмірним із складністю справи, без зазначення часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних послуг.

Отже, на думку представника відповідача, витрати на правничу допомогу є завищеними по обсягу витраченого часу, а відтак і по вартості, що має наслідком завищення обсягу та вартості наданих послуг.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Перевіривши матеріали справи, доводи і аргументи наведені у заяві представника позивача і долучені до неї докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1).

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частина перша статті 143 КАС України визначає, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, однак це не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі та, відповідно, обов`язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у пункті 53 постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (зміст якої кореспондує положенням частини сьомої статті 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу від 7 липня 2023 року у справі №340/2823/21 сформував такі загальні підходи до стягнення витрат у суді касаційної інстанції. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 у питанні доведеності оплати витрат на правову допомогу, сформувала наступні висновки:

…склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат..

Вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19 виходив з наступного:

…Судом першої інстанції правильно зауважено, що з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

…Отже, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що за умови відсутності будь-яких належних і беззаперечних доказів на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України строку подання доказів понесених стороною судових витрат не можливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, вказана заява підлягає залишенню без розгляду..

В ухвалах від 08.01.2024 у справі №580/3758/19 та від 23.01.2024 у справі № 380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Крім того, визначаючись щодо питання відшкодування витрат на правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 22.11.2024 у справі №420/15183/23 сформував наступні висновки:

…за загальними правилами частини першої статті 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення частиною 7 статті 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Застосування положень статей 139 та 143 КАС України передбачає обов`язкове системне тлумачення цих норм, яке передбачає, що учаснику справи недостатньо лише задекларувати понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.

Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість ревізії судом їх розміру на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог частини 5 статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України.

Крім того, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України..

Вказані висновки підтримані також Верховним Судом у постанові від 16.06.2025 у справі № 160/8292/23.

З урахуванням наведених норм процесуального законодавства та правових позицій Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення допускається лише за умови, що сторона до закінчення розгляду справи заявила про намір їх відшкодування та обґрунтувала неможливість подання таких доказів у встановлений строк з поважних причин.

Згідно з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 18.04.2026 представником позивача через систему Електронний суд подано відзив на апеляційну скаргу.

27.04.2026 представником позивача через систему Електронний суд подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій представник, посилаючись на положення ч. 7 ст. 139 КАС України заявила про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 10 000,00 грн. Також зазначено, що докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду прийнята 05.05.2026.

Водночас, до моменту ухвалення постанови належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано не було.

Заява про стягнення витрат на правничу допомогу з доданими доказами надійшла до суду 13.05.2026.

Разом із тим, ні у відзиві на апеляційну скаргу, ні у заяві від 27.04.2026, ні у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 13.05.2026 не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали подання відповідних доказів до ухвалення судового рішення у справі.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі подання 27.04.2026 заяви про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу та повідомлення про їх подальше документальне підтвердження не звільняє сторону від обов`язку подати належні докази понесення таких витрат до закінчення розгляду справи або довести наявність об`єктивних перешкод для їх подання в п`ятиденний строк після прийняття судового рішення.

Механізм подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення не є самостійним способом вирішення питання про судові витрати після завершення розгляду справи та не може використовуватись як спосіб усунення процесуальної бездіяльності сторони.

Судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду щодо підходу до застосування статей 139 та 143 КАС України, згідно яких:

-учаснику справи недостатньо лише заявити про намір стягнення судових витрат;

-необхідно також довести неможливість з поважних причин подати докази таких витрат до ухвалення рішення;

-подання доказів після ухвалення рішення не може використовуватися як спосіб надолуження процесуальної бездіяльності сторони.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2024 року у справі № 420/15183/23, від 16 червня 2025 року у справі № 160/8292/23, від 26 травня 2025 року у справі № 320/4042/22.

Досліджуючи заяву про стягнення судових витрат від 11.05.2026, та долучені на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу доказів (Договір про надання правничої допомоги №386 від 10.10.2024, Договір про внесення змін від 30.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 10.10.2024 № 38, Додаток від 06.05.2026 до договору про надання правничої допомоги №386 від 10.10.2024, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги №386 від 10.10.2024), колегія суддів наголошує про відсутність будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали подання представником позивача доказів понесення витрат на правничу допомогу до ухвалення судового рішення в даній справі.

Аналізуючи вищевикладене в контексті положень чинного законодавства та висновків Верховного Суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що до ухвалення у справі постанови представник позивача не надала докази на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказала жодних причин, які унеможливлюють подання відповідних доказів до ухвалення судового рішення, та не повідомила про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення постанови за апеляційною скаргою. Не зазначені також обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги й у поданій представником позивача заяві про стягнення судових витрат від 11.05.2026.

Оскільки представник позивача у цій справі своєчасно не зазначив поважних причин, які унеможливили подання відповідних доказів на підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат, тобто не дотримався процесуальних норм закону, колегія суддів приходить до висновку про відсутність процесуальних підстав для розподілу витрат на правничу допомогу.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що додаток від 06.05.2026 до договору про надання правничої допомоги №386 від 10.10.2024, яким визначено розмір витрат на правничу допомогу, а також акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.05.2026 були оформлені після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

При цьому, акт приймання-передачі стосується підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу, який фактично подано представником позивача через систему «Електронний суд» ще 20.04.2026.

Відтак, вимога представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу основуються на обставинах, які набули об`єктивної форми після того, як суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області та лишив її без задоволення.

Наведене свідчить про те, що на момент ухвалення постанови у суду були відсутні належні та документально підтверджені докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а представником позивача не доведено наявності об`єктивних та поважних причин неможливості складання та подання таких доказів у встановлений процесуальним законом строк.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «БЛЕК ОІЛ ТРЕЙД» - адвоката Керницької Ілони Романівни про стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.