Справа № 300/7840/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" травня 2026 р. справа № 300/7840/24

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про виконання рішення суду у справі №300/7840/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №300/7840/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення з 01.06.2024 нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації пенсії, встановленої з 01.03.2022 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та з 01.03.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01.06.2024 індексації пенсії, встановленої з 01.03.2022 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та з 01.03.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168, із врахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2026 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №300/7840/24 без змін.

Відтак, рішення суду у цій справі набрало законної сили 13.01.2026.

04.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/7840/24, яка мотивована тим, що станом на сьогодні рішення по цій справі в повному обсязі не виконано (а.с. 93-98).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в строк протягом 60 днів з моменту отримання даної ухвали подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24 (а.с. 114-118).

14.05.2026 на адресу суду від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24, який мотивовано тим, що Головним управлінням на виконання згаданого рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату в сумі 61 041,41 грн за період з 01.06.2024 по 31.03.2026, яка внесена в підсистему «Реєстр судових рішень» з типом рішення суду ПКМУ №821, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з Державного бюджету. Вказане, на думку представника пенсійного органу, вказує на визначення зобов`язань перед позивачем та підтверджує факт того, що Головне управління не ухиляється від виконання рішення суду. Окрім того, зауважено, що позивачу забезпечено виплату частини поточної заборгованості у березні 2026 року в сумі 982 грн та у квітні 2026 року у сумі 877 грн. Звернуто увагу, що відповідач не має реальної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки виплата заборгованості здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, відтак є поважною причиною для не застосування штрафу за не виконання судового рішення (а.с. 125-132).

Розглянувши наданий суду звіт про виконання рішення суду та додані до нього докази, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд також зауважує, що у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Суд зауважує, що рішенням суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24 позов задоволено та, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату з 01.06.2024 індексації пенсії, встановленої з 01.03.2022 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та з 01.03.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168, із врахуванням раніше виплачених сум (а.с. 30-40).

Суд з`ясував із доданих до звіту про виконання судового рішення доказів, що на виконання такого рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату в сумі 61 041,41 грн за період з 01.06.2024 по 31.03.2026, яка внесена в підсистему «Реєстр судових рішень» з типом рішення суду ПКМУ №821 (а.с. 135).

При цьому, ОСОБА_1 забезпечено виплату частини поточної заборгованості у березні 2026 року в сумі 982,00 грн та у квітні 2026 року в сумі 877,00 грн (а.с. 136, 137).

Таким чином, суд констатує, що станом на дату розгляду звіту ухвалене на користь позивача рішення в цій справі не виконане, адже позивачу не виплачено кошти, які нараховані на виконання рішення суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24.

При цьому, відповідач, не заперечуючи факту невиконання ним рішення суду, наголошує на неможливості його фактичного виконання через те, що суми пенсії, нараховані на виконання рішень судів, можуть бути виплачені пенсійними органами лише в межах затверджених бюджетних призначень і у відповідача відсутні необхідні для цього кошти.

Суд враховує, що видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Нормами пункту 4 Порядку №35-1 передбачено, що кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Як вбачається зі змісту поданого звіту про виконання судового рішення, до бюджету Пенсійного фонду України на 2026 рік не включено кошти для забезпечення виконання рішення суду у цій справі, адже рішення суду у справі №300/7840/24 відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» має бути виконано не за рахунок коштів бюджету Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України, які закладаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплата пенсій, призначених на підставі Закону №2262-XII, здійснюються відповідачем виключно за рахунок коштів Фонду, передбачених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Водночас в силу вимог статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, суд констатує, що незважаючи на те, що рішення суду у цій справі набрало законної сили 13.01.2026, а отже на час розгляду судом звіту відповідача минуло понад чотири місяці, таке рішення залишається невиконаним у повному обсязі, а відповідач не наводить навіть приблизні строки його виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Враховуючи відсутність фактичного виконання рішення суду, суд вважає прийняття звіту неможливим.

Таким чином, у прийнятті звіту належить відмовити.

Частиною 3 статті 382-3 КАС України визначено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 382-3 КАС України, суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними. Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Як уже встановлено судом вище, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24 є невиконаним у повному обсязі.

Водночас, враховуючи вчинення певних заходів на його виконання та виплати частини боргу, суд вважає за необхідне в даному випадку використати повноваження, передбачені ч. 5 ст. 382-3 КАС України щодо звільнення відповідача від сплати штрафу.

В той же час, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про встановлення нового строку протягом 60 днів для подання звіту щодо виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 248, 248, 382-382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про виконання судового рішення в адміністративній справі №300/7840/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії.

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про звільнення від сплати штрафу за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного від 18.11.2024 по справі №300/7840/24 задовольнити.

Звільнити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від сплати штрафу відповідно до ч. 3 ст. 382-3 КАС України за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного від 01.03.2022 по справі №300/2/22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) в строк протягом 60 днів з моменту отримання даної ухвали подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №300/7840/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 цього Кодексу.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.