Справа № 120/13000/25
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 травня 2026 року

м. Київ

справа №120/13000/25

адміністративне провадження № К/990/19552/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року

у справі № 120/13000/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування у період з 18.11.2020 по 19.05.2023 при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення та інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 18.11.2020 по 19.05.2023 (включно) нарахування та виплату грошового забезпечення та інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020, станом на 01 січня 2021, станом на 01 січня 2022, станом на 01 січня 2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року апеляційну Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року - залишено без руху.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 квітня 2026 року, відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У силу пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року апеляційну Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року - залишено без руху.

Надано скаржнику п`ятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів надсилання копії такої скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи та оригіналу документу про сплату судового збору.

26 березня 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання апелянта про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги до моменту отримання скаржником фінансування на оплату судового збору. Таке клопотання обґрунтоване відсутністю коштів для сплати судового збору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2026 року заяву апелянта задоволено частково.

Продовжено Військовій частині НОМЕР_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

В задоволенні решти вимог заяви, - відмовлено.

01 квітня 2026 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду вдруге надійшло клопотання Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору. Апелянт зазначав, що з метою своєчасного забезпечення фінансування буде подано заявку про виділення коштів на сплату судового збору. Тому, на думку заявника, йому необхідний додатковий час з метою надання документу про сплату судового збору, а саме - до моменту отримання відповідного бюджетного фінансування.

Розглянувши подане клопотання щодо повторного продовження процесуального строку, суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору не може бути достатньою підставою для продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Суд зазначив, що сам по собі факт подання повторного клопотання не зумовлює обов`язку суду безумовно продовжувати процесуальний строк. Таке продовження можливе виключно за наявності належно підтверджених, об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали виконанню вимог попередніх ухвал суду.

Разом з тим, у поданому повторному клопотанні апелянт не навів нових обставин, відмінних від тих, яким попередньо вже було надано оцінку судом.

Суд апеляційної інстанції вкотре звернув увагу, що обов`язок зі сплати судового збору є передбачуваним і таким, що залежить від належної організації діяльності апелянта, а тому сам по собі не може вважатися поважною причиною для неодноразового продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги.

Крім того, суд уже скористався своїм дискреційним повноваженням та надав апелянту додатковий строк для виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Проте апелянт не вжив належних заходів для усунення недоліків навіть у межах продовженого строку.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення повторної заяви апелянта про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, у відповідності до яких якщо апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається особі, яка її подала.

За наведених обставин, оскільки апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху у встановлений судом строк, колегія суддів дійшла висновку про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви (клопотання) Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що подані заяви були подані з обґрунтуванням відсутності можливості сплати судового збору саме станом на останній день строку на усунення недоліків. Разом з тим, суд апеляційної інстанції задля забезпечення скаржнику доступу до правосуддя повинен був урахувати особливий статус військової частини НОМЕР_1 та специфіку завдань, які наявні перед особовим складом військової частини НОМЕР_1 , зокрема залучення до заходів, направлених на забезпечення оборони держави.

Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що сплата судового збору є обов`язковою для відповідача. Зловживання правом на звільнення, відстрочення чи розстрочення від його сплати є недопустимим.

Відповідач є державним органом, який утримується за рахунок Державного бюджету України, та має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації видатків 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.

Оскільки, у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліку апеляційної скарги, визначеного ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху, суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги скаржнику.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував норми процесуального права (стаття 169 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

При цьому, Суд зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 не позбавлена можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

Керуючись статтями 169, 296, 298, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі № 120/13000/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. В. Кашпур

М. І. Смокович