Справа № 200/3183/25
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

21 травня 2026 року

м. Київ

справа №200/3183/25

адміністративне провадження № К/990/18022/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року (колегія у складі суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., Гайдара А.В.)

у справі № 200/3183/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФ України у Київській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФ України в Донецькій області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Донецькій області від 19.03.2025 № 36 щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022 - 2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.03.2025;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Київській області здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022 - 2024 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.03.2025.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 26.08.2025 позов задовольнив.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 25.03.2026 скасував рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.08.2025 та прийняв нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

21.04.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій останній з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права просить скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 та залишити в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.08.2025.

Верховний Суд ухвалою від 30.04.2026 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України, надавши при цьому скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги, в т.ч. для наведення обґрунтувань щодо наявності у цьому випадку підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На виконання вимог ухвали від 30.04.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненою касаційною скаргою.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою (в уточненій редакції) Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

В уточненій редакції касаційної скарги скаржник заявляє підставами касаційного оскарження п. 1 і 3 ч. 4 ст. 328 КАС України та покликається на пп. «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, а саме, що ця справа є для позивача винятковою.

Проте скаржник у касаційній скарзі не наводить переконливих аргументів щодо наявності значного суспільного інтересу безпосередньо до цієї справи; не зазначає обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.

Одночасно покликання позивача на винятковість справи та наявність у цьому випадку підстав для касаційного оскарження за п. 1 і 3 ч. 4 ст. 328 КАС України обумовлені виключно його незгодою із наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами (зокрема, матеріалами пенсійної справи), тобто - зводяться до їх переоцінки, що не узгоджується ані з приписами зазначених пунктів ч. 4 ст. 328 КАС України, ані з положеннями ст. 341 цього Кодексу.

Так, посилаючись на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків з постанов Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 185/1474/17, від 02.04.2019 у справі № 495/620/17, від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17, від 15.05.2019 у справі № 504/503/17, скаржник виходив з їх подібності до спірних правовідносин, що були предметом розгляду у справі № 200/3183/25.

Проте Суд вважає такі доводи помилковими, оскільки висновки касаційного суду у перелічених постановах сформовані виходячи із сукупності певних обставин і за результатами дослідження конкретних матеріалів справ. Спірні правовідносини у цих справах виникли у зв`язку з незастосуванням територіальним органом Пенсійного фонду України при призначенні особам пенсії за віком за Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після попередньо отримання цими особами пенсії за вислугу років/ пенсії за віком на пільгових умовах, призначених за іншими законами ніж названий вище (тоді як у справі № 200/3183/25 спір стосується пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV) показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Більш того в жодній із згаданих позивачем постанов Верховного Суду відсутні правова позиція щодо застосування норм абз. 3 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки спору щодо їх правозастосування не виникало.

З огляду на це Суд вважає, що висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, не є релевантними спірним правовідносинам у справі № 200/3183/25, а тому не можуть бути застосовані з метою обґрунтування підстави касаційного оскарження за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

З огляду на це Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає інших обставин, визначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі № 200/3183/25.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя А.А. Єзеров