Справа № 320/36080/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2026 року

м. Київ

справа №320/36080/25

адміністративне провадження №К/990/19941/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Юрченко В.П., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 320/36080/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР-ІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР-ІНВЕСТ» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.05.2025 № 220830705 форми "В1", яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на суму 11 845 698,00 грн і застосовано штрафну санкцію в розмірі 2 961 424,50 грн;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.05.2025 № 220780705 форми "В4", яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 31041,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 320/36080/25, адміністративний позов задоволено.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 01.05.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 320/36080/25.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на застосування судами попередніх інстанцій положень пп.14.1.18 п. 14.1 ст. 14, ст. 44, ст. 85, ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених в постановах від 23.05.2024 року у справі № 380/5557/22, від 08.05.2025 у справі № 320/12569/23, від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 та ін. в контексті документального підтвердження реальності господарських операцій первинними документами та відповідними митними деклараціями задекларованих платником податків показників податкового кредиту, сформованого за наслідками ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Крім цього, скаржник в тексті касаційної скарги посилався і на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 19.10.2019 у справі №802/1921-16-а, від 17 грудня 2020 року у справі №816/2270/16, від 21 листопада 2022 року у справі № 804/7753/16 в контексті обережності платника під час укладення договорів з контрагентами та відповідної розумної економічної причини (ділової мети) господарських операцій.

Скаржник вважає, що позивачем не підтверджено факту наявності в нього відповідної розумної економічної причини (ділової мети), яка полягає в отриманням прибутків, приросту активів, отримання відповідного економічного ефекту, а наявність рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості ставить під сумнів всю господарську діяльність підприємства.

Також, додатковою підставою касаційного оскарження скаржником визначено пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, внаслідок не дослідження доказів у справі. Зокрема, за доводами скаржника, в порушення вимог ст. 9, 72 - 78, 90, 246 КАС України судами: 1) неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи; 2) не доведено обставин, що мають значення для справи, які суди попередніх інстанції визнали встановленими; - не досліджено наявні у справі докази, не проаналізовано зміст зовнішньоекономічних контрактів, не досліджено питання здійснення розрахунків між учасниками господарських операцій, митні декларації, інвойси, рахунки для встановлення обставин (підтвердження або спростування) придбання товару у нерезидентів та правомірності формування податкового кредиту за імпортними операціями; 3) повідомлені контролюючим органом фактичні обставини, які стосуються безпосередньо предмету доказування у межах спірних відносин і мають істотне значення для вирішення даного спору, не були перевірені судами та не отримали належної правової оцінки.

15.05.2026 контролюючим органом надіслано на адресу суду платіжну інструкцію від 13.05.2026 року № 960 про сплату судового збору за подання касаційної скарги на судові рішення у даній справі в розмірі - 60 560 грн.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо зазначення в касаційній скарзі лише постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

До того ж, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Повертаючись до визначених скаржником підстав касаційного оскарження судових рішень, суд звертає увагу, що фактично доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до незгоди контролюючого органу саме зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, а також містять посилання на переоцінку доказів у справі і на постанови Верховного Суду в контексті окремих висновків суду під час дослідження спірних правовідносин у зазначених ним справах.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що віднесення ТОВ «ВІКТОР-ІНВЕСТ» рішенням від 26.07.2023 №86494 до переліку "ризикових платників податків" не може бути єдиною та безумовною підставою для не підтвердження сформованого податкового кредиту з податку на додану вартість. Тоді, як за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції, враховуючи що факт сплати податку на додану вартість при імпорті товарів, підтверджений належним чином оформленими митними деклараціями, суми ПДВ за якими були включені до складу податкового кредиту та в подальшому заявлені позивачем до бюджетного відшкодування. При цьому з акта перевірки суди встановили, що митні декларації, які містяться в матеріалах справи, були надані позивачем до перевірки і в акті перевірки відповідачем не наведено зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей.

Під час розгляду справи, суди попередніх інстанцій посились на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду: 1) від 24 квітня 2025 року у справі № 320/12942/23, від 23 травня 2024 року у справі №380/5557/22, від 03 жовтня 2023 року у справі №640/16289/22, від 02 червня 2020 року у справі №820/2015/16, від 14 червня 2022 року у справі № 0870/4828/12, від 02 квітня 2024 року у справі 320/16177/23, від 11 листопада 2025 року у справі № 320/39472/24, від 11 листопада 2025 року у справі № 320/39472/24 (в контексті того, що документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку); 2) від 08.05.2025 у справі № 320/12569/23, від 27.07.2022 у справі № 908/1719/21(908/2090/21) (в контексті документального підтвердження реальності господарських операцій).

Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах у справі, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду чи спростування подібності правовідносин у справах, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження і виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 341 КАС України.

Крім цього, перелічені скаржником постанови Верховного Суду ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення; посилання на вказані постанови у касаційній скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

До того ж, під час розгляду справи судом першої інстанції врахований наявний в матеріалах даної справи висновок експерта від 26.05.2025 № 26/05-2025 і за висновком суду першої інстанції результати наданої суду експертизи спростовують висновки, викладені в акті перевірки контролюючим органом, тоді, як в доводах касаційної скарги скаржник не посилається на неправомірність врахування відповідачем висновку експерта, як доказ у справі, враховуючи вимоги статті 72 КАС України.

Отже загалом доводи касаційної скарги зводяться до висловлення незгоди скаржника з наданою судом правовою оцінкою доказів справі і до їх переоцінки, що не є належним викладенням визначених скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, враховуючи водночас межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Отже, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень, враховуючи роз`яснення суду, викладені у вказаній ухвалі суду.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2026 у справі № 320/36080/25, залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду