Справа № 160/19336/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року

м. Київ

справа № 160/19336/25

адміністративне провадження № К/990/3458/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року (прийняте суддею-доповідачем Сліпець Н.Є.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року (ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Семененка Я.В., суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.),

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач, скаржник), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 18 квітня 2025 року №29/в, в частині відмови позивачці у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивачки (з доданими документами) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 молодший сержант ОСОБА_2 загинув від вогнепальних поранень, отриманих в результаті протиправного застосування зброї іншим військовослужбовцем підрозділу. По завершенню спеціального розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 31 серпня 2023 року № 259, де зазначено: смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Витягом з протоколу засідання штатної 20 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за №2466 від 07 листопада 2023 року визначено, що поранення, одержане в результаті нещасного випадку (навмисне вбивство або травма заподіяна іншою особою), яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , позивачка звернулась із відповідною заявою. Проте, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом №29/в від 18 квітня 2025 року у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відмовлено. Вказане рішення вважає протиправним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням положень статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року, позов задоволено.

4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним, оскільки прийняте без належного з`ясування всіх обставин справи та без доведення наявності передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ виключних підстав для відмови. Відповідач не надав належних, допустимих і достатніх доказів того, що смерть військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення або перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями у стані алкогольного сп`яніння. Суди попередніх інстанцій встановили, що смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, що підтверджено матеріалами службового розслідування та обвинувальним вироком суду, тоді як сам факт наявності алкоголю в крові не є достатньою підставою для застосування обмежень, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ, за відсутності доведеного причинно-наслідкового зв`язку.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 129-1 Конституції України, пункту «а» частини першої статті 16, статті 16-1, частини дев`ятої статті 16-3, статті 16-4 Закону №2011-XII, статей 172-20, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), пунктів 1, 2, 3, 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

7. Відповідач зазначає, що судово-медична експертиза виявила в крові загиблого ОСОБА_2 етиловий спирт у концентрації 1,00 проміле (0,8 проміле у сечі). Скаржник вважає це достатньою підставою для відмови у виплаті згідно зі статтею 16-4 Закону №2011-XII.

8. Скаржник також вбачає необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2018 року у справі №813/4502/17, від 12 листопада 2020 року у справі №186/1129/16-а, від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

9. Касаційна скарга надійшла до Суду 22 січня 2026 року.

10. Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 160/19336/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

11. Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2026 року клопотання Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №160/19336/25 задоволено. Зупинено виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №160/19336/25 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

12. Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 19 травня 2026 року.

13. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи інших клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

14. 24 березня 2026 року надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України, у якому позивачка заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

15. У відзиві зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не враховують установлені судами фактичні обставини справи. Позивачка наголошує, що смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, що підтверджено матеріалами службового розслідування та обвинувальним вироком суду, тоді як відсутні будь-які докази причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння загиблого та настанням його смерті.

16. Крім того, позивачка посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 813/4502/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 186/1129/16-а, від 29 червня 2022 року у справі № 640/6477/19, від 31 січня 2019 року у справі № 826/6570/17 відповідно до яких застосування статті 16-4 Закону №2011-ХІІ можливе лише за умови, якщо смерть є наслідком активних дій самого військовослужбовця у стані сп`яніння, тоді як сам факт наявності алкоголю не є підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим позивачка вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

17. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив службу у складі Військової частини НОМЕР_1 .

18. 17 липня 2023 року командир відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 отримав вогнепальне поранення, що призвело до його загибелі, пов`язаної з проходженням військової служби.

19. Комісією військової частини НОМЕР_1 проведено спеціальне розслідування нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за фактом смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 о 20:15 год. 17 липня 2023 року у лісосмузі на околицях населеного пункту Григорівка Новоолександрівської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області у місцях, облаштованих для тимчасового розташування.

20. Згідно з актом про нещасний випадок (зникнення, смерть, аварії) від 05 серпня 2023 року, причиною смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 є множинні проникаючі наскрізні вогнепальні кульові поранення голови з руйнуванням кісток черепа та головного мозку, що зумовлені злочинною протиправною поведінкою старшого солдата ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пострілом чергою з власного автомата АКС-74У здійснив умисне вбивство.

21. Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2024 року у справі №317/6523/23 визнано винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

22. 18 липня 2023 року на підставі постанови старшого слідчого СВ відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, майора поліції О.І. Мартиненка призначено судово-медичну експертизу по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2023 року за №0000460, в приміщенні відділу судово-медичної експертизи трупів та чергових експертів проведено судово-медичну експертизу.

23. За підсумками судово-медичної експертизи (висновок експерта №4067) смерть ОСОБА_2 настала від проникаючого наскрізного вогнепального кульового поранення голови, з множинними ушкодженнями кісток лицевого та мозкового відділів черепа, з руйнуванням оболонок та речовини головного мозку.

24. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_2 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,0 проміле, в сечі - 0,8 проміле, що у живих осіб може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

25. По завершенню спеціального розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 31 серпня 2023 року №259, де зазначено наступне: молодшого сержанта ОСОБА_2 , командира відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті множинних проникаючих наскрізних вогнепальних кульових поранень голови з руйнуванням кісток черепа та головного мозку, з 18 липня 2023 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити документи до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

26. Згідно Витягу з протоколу засідання штатної 20 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за №2466 від 07 листопада 2023 року, поранення, яке отримав молодший сержант ОСОБА_2 , 1987 року народження, одержане в результаті нещасного випадку (навмисне вбивство або травма, заподіяна іншою особою), яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

27. Позивачка, яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 23 грудня 2024 року звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та доданими документами, в якій просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) її чоловіка ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28. ІНФОРМАЦІЯ_4 комплект поданих позивачкою документів направлено Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, а останнім - на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

29. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом №29/в від 18 квітня 2025 року, позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю молодшого сержанта ОСОБА_2 на підставі статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, оскільки призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначено, що відповідно до акта службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2023 року смерть ОСОБА_2 настала в місці тимчасового знаходження підрозділу.

30. Вважаючи протиправною таку відмову комісії Міністерства оборони України, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи

31. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

32. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

33. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

34. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

35. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.

36. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

37. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

38. Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

39. Верховний Суд враховує, що право на соціальний захист має також міжнародно-правовий вимір. Відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights) держави-учасниці визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ETS №163 (European Social Charter (revised)), у частині I проголошує, зокрема, право працівників та осіб, які перебувають на їхньому утриманні, на соціальне забезпечення (пункт 12), а також право сім`ї як головного осередку суспільства на належний соціальний, правовий та економічний захист (п.16). Україна ратифікувала цю Хартію Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V та взяла на себе зобов`язання, зокрема, за частиною І та пунктами 3, 4 статті 12 і статтею 16 частини II Хартії. З огляду на це положення національного законодавства, які встановлюють обмеження доступу до гарантованої державою соціальної виплати, мають застосовуватися лише за наявності належних і достатніх доказів передбаченої законом підстави для відмови.

40. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

41. Водночас основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

42. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

43. Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.

44. Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

45. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

46. Статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

47. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

48. За змістом частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

49. Відповідно до статті 16-3 вищезазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

50. Згідно зі статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

51. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

52. Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

53. Пунктом 4 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:

загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

54. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть) (пункт 5 Порядку № 975).

55. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

56. Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

57. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

58. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (пункти 12, 23, 29 Порядку № 975).

59. З огляду на вищевказані положення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є гарантованою державою виплатою, яка виплачується у встановлених законом випадках.

60. Разом з тим, така виплата не здійснюється, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем злочину, адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або у разі навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).

61. Крім того, колегія суддів вказує, що встановлений пунктом 10 Порядку № 975 обов`язок членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця подати необхідний перелік документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги є обов`язковою умовою для призначення такої допомоги і ґрунтується на необхідності перевірки уповноваженим органом відсутності обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли смерть є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких члени сім`ї померлого, батьки, утриманці позбавляються права на отримання одноразової грошової допомоги.

62. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2018 року у справі №487/4401/16-а, від 12 липня 2019 року у справі №0840/2850/18, від 27 травня 2021 року у справі № 520/9807/2020 та від 18 березня 2024 року у справі № 120/13997/21-а.

63. З огляду на це, колегія суддів зазначає, що відомості, які зазначені, зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та інші документи, що свідчать про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII.

64. При цьому передбачене підпунктом «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язане не з формальним встановленням стану алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння у військовослужбовця, а з доведеністю того, що смерть настала саме як наслідок поведінки особи у такому стані.

65. Тому для застосування зазначених положень вирішальне значення має встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між станом сп`яніння, поведінкою військовослужбовця та настанням смерті, що повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами у їх сукупності.

66. Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями особи та настанням смерті не є достатньою та самостійною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

67. Інше тлумачення означало б розширення встановлених законом обмежень права на соціальний захист членів сім`ї військовослужбовця та суперечило б принципу правової визначеності.

68. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а, від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 186/1129/16-а, від 15 червня 2022 року у справі № 826/4813/18, від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19 та від 09 вересня 2025 року у справі № 240/5502/24.

69. Такий підхід узгоджується з принципом правової визначеності як складовою верховенства права. У Доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської комісії) «Верховенство права», CDL-AD(2011)003rev, схваленій на 86-му пленарному засіданні 25- 26 березня 2011 року (Report on the Rule of Law), зазначено, що принцип правової визначеності вимагає передбачуваного та послідовного застосування правових норм, а також їх достатньої чіткості й точності з метою забезпечення передбачуваності правовідносин (пункти 44, 46). Тому обмеження права на одноразову грошову допомогу не можуть застосовуватися розширено або на підставі припущення про причинний зв`язок між станом алкогольного сп`яніння та смертю військовослужбовця.

70. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби.

71. 17 липня 2023 року ОСОБА_2 отримав множинні проникаючі наскрізні вогнепальні кульові поранення голови, що призвели до його смерті.

72. Суди встановили, що відповідно до акта про нещасний випадок (зникнення, смерть, аварію) від 05 серпня 2023 року причиною смерті ОСОБА_2 є множинні проникаючі наскрізні вогнепальні кульові поранення голови з руйнуванням кісток черепа та головного мозку, що зумовлені злочинною протиправною поведінкою старшого солдата ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив умисне вбивство пострілом чергою з автомата АКС-74У.

73. За результатами судово-медичної експертизи (висновок експерта №4067) встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала від проникаючого наскрізного вогнепального кульового поранення голови з множинними ушкодженнями кісток лицевого та мозкового відділів черепа, руйнуванням оболонок та речовини головного мозку. Також витягом з протоколу засідання штатної 20 Регіональної військово-лікарської комісії від 07 листопада 2023 року №2466 встановлено, що поранення, одержане ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку (навмисного вбивства або травми, заподіяної іншою особою), яке призвело до смерті, та причина смерті пов`язані з проходженням військової служби.

74. При цьому вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2024 року у справі №317/6523/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

75. Також судами встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,0 проміле, а в сечі - 0,8 проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

76. Разом із тим ані висновок експерта №4067, ані акт спеціального розслідування, ані вирок суду у кримінальному провадженні не містять висновку про те, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 стало алкогольне сп`яніння або дії, вчинені ним у такому стані.

77. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 та настанням його смерті.

78. Звертаючись з касаційною скаргою, Міністерство оборони України зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення підпункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, оскільки, на переконання скаржника, встановлений у справі факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

79. Водночас колегія суддів не погоджується з наведеними доводами касаційної скарги та вважає їх необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень підпункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та фактично зводяться до ототожнення самого факту перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння з наявністю передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

80. Так, відповідно до підпункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються у разі, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

81. Водночас Верховний Суд вважає, що положення статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 слід застосовувати з урахуванням того, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною виплатою членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця, а тому обмеження права на її отримання мають тлумачитися не розширено, а відповідно до їхньої мети та за умови встановлення всіх юридично значущих обставин. Сам факт виявлення в організмі військовослужбовця етилового спирту не є самостійною та автоматичною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

82. Юридичне значення для вирішення спору має не сам стан алкогольного сп`яніння, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями самого військовослужбовця та настанням його смерті. Такий причинний зв`язок не може презюмуватися лише з огляду на показник концентрації алкоголю в крові або інших біологічних рідинах на момент смерті, оскільки останній має бути встановлений на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у їх сукупності. Аналогічні правові підходи є сталими та неодноразово застосованими Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, від 12 листопада 2020 року у справі №186/1129/16-а, від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19, від 09 вересня 2025 року у справі №240/5502/24.

83. Саме з урахуванням наведеного Суд застосовує статтю 16-4 Закону №2011-ХІІ у взаємозв`язку із загальними положеннями статті 16 цього Закону та виходить з того, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною лише тоді, коли компетентним органом встановлено, що смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинному зв`язку з його діями у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або з безпосереднім медичним впливом такого стану на організм.

84. Таким чином, Суд вказує, що передбачене статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження може застосовуватися у двох видах фактичних обставин. Перший випадок стосується ситуацій, коли смерть настала внаслідок активних дій (поведінки) самого військовослужбовця у стані сп`яніння, зокрема самовільного залишення місця служби, вчинення небезпечних дій під впливом алкоголю або іншої поведінки, яка у причинному зв`язку призвела до смерті. У такому разі необхідно встановити факт перебування особи у стані сп`яніння, конкретні дії, вчинені у такому стані, та причинний зв`язок між цими діями і смертю. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 22 травня 2018 року у справі №760/9519/17 та від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19.

Другий випадок охоплює ситуації, коли смерть є безпосереднім наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або патологічного стану, прямо зумовленого таким впливом на організм, зокрема гострого алкогольного або наркотичного отруєння, алкогольної коми або інших безпосередніх медичних наслідків вживання відповідних речовин. Для відмови у призначенні допомоги у такому разі має бути підтверджено належними та допустимими доказами, що саме вживання відповідних речовин чи наслідки зазначених дій стали безпосередньою медичною причиною смерті. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21-а.

85. Водночас у випадках, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, порушення іншою особою правил поводження зі зброєю, пострілу іншого військовослужбовця, бойового ураження в зоні бойових дій або інших незалежних від самого військовослужбовця обставин, то сам по собі факт перебування загиблого у стані сп`яніння не є достатнім для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. У такому разі необхідним є доведення Міністерством оборони України того, що саме поведінка загиблого перебувала у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та була її юридично значущою причиною, а не лише супутньою обставиною відповідної події.

86. При цьому наявність у Збройних Силах України особливого режиму військової дисципліни та заборона вживання алкоголю під час проходження військової служби не усувають необхідності застосування саме тих юридичних критеріїв, які визначені статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Порушення військової дисципліни, пов`язане з уживанням алкоголю або інших речовин, може бути підставою для відмови лише тоді, коли воно перебуває у причинному зв`язку зі смертю військовослужбовця. Такий підхід забезпечує баланс між дотриманням вимог військової дисципліни та недопущенням позбавлення членів сім`ї загиблого соціальної гарантії лише на підставі формального встановлення наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі без доведення їх причинного зв`язку зі смертю.

87. Зазначений підхід ґрунтується на принципі справедливості, який у цій категорії спорів вимагає розмежування різних за своєю природою випадків смерті військовослужбовця. Смерть під час виконання військового обов`язку, внаслідок захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи не може прирівнюватися до смерті, що настала внаслідок власної поведінки військовослужбовця у стані сп`яніння. Водночас висновок про те, що смерть стала наслідком такої поведінки, має ґрунтуватися не на суб`єктивній оцінці особи загиблого, а виключно на правовій оцінці належних і допустимих доказів.

88. Аналогічне розмежування фактичних моделей здійснено Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19, у якій Суд відмежував справи, де смерть була наслідком власних дій особи у стані сп`яніння, від справ, де смерть настала внаслідок дій інших осіб або за відсутності доведеного причинного зв`язку з алкоголем.

89. В цьому контексті Верховний Суд застосовує положення статті 77 КАС України з урахуванням того, що у спорах про правомірність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. Якщо Міністерство оборони України посилається на статтю 16-4 Закону №2011-XII як на підставу для відмови, саме цей орган має довести наявність усіх обставин, які утворюють відповідну підставу для відмови залежно від її фактичної підстави: у разі посилання на активні дії військовослужбовця у стані сп`яніння - стан сп`яніння, конкретні дії військовослужбовця у такому стані, юридичну значущість цих дій для настання смерті та причинний зв`язок між такими діями і смертю; у разі посилання на стан алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або спричинений ним патологічний стан як безпосередню медичну причину смерті - факт відповідного стану та прямий медичний причинний зв`язок між ним і смертю.

90. Водночас такий підхід не означає покладення на Міністерство оборони України безумовного обов`язку самостійно витребовувати документи, які заявник зобов`язаний подати для розгляду питання про призначення допомоги. Неподання необхідних документів може мати процесуальне значення для розгляду заяви, однак у разі прийняття рішення саме про відмову з підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-XII, суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність висновку про наявність відповідного виключення. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18.

91. Наведений розподіл обов`язку доказування зумовлює необхідність оцінки не окремих доказів ізольовано, а всієї сукупності наявних доказів, які підтверджують або спростовують наявність причинного зв`язку між станом сп`яніння та смертю військовослужбовця. Саме тому висновок судово-медичної експертизи про концентрацію етилового спирту в крові або інших біологічних матеріалах є важливим доказом, однак сам по собі не є достатнім для твердження про наявність підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, якщо з нього або з інших доказів у сукупності не вбачається причинний зв`язок між станом сп`яніння, діями військовослужбовця або прямою медичною причиною смерті та фактом настання смерті.

92. Зазначене узгоджується також із принципами адміністративної процедури, закріпленими у Законі України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон №2073-IX). Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього Закону адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи, а також враховує всі обставини, що мають значення для її вирішення. Згідно з частиною першою статті 15 цього Закону дії та вимоги особи є правомірними, доки інше не буде доведено під час розгляду та/або вирішення справи, а відповідно до частини першої статті 16 Закону №2073-IX адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи.

93. Такий висновок підлягає оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема лікарським свідоцтвом про смерть, висновком ВЛК, актом службового або спеціального розслідування, наказом командира військової частини, матеріалами кримінального провадження, вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження, показаннями свідків, обставинами виконання службового завдання та характером поведінки самого військовослужбовця. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, де висновок експерта лише констатував стан сп`яніння, але не доводив причинного зв`язку між ним та смертю. Водночас у постанові від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19 Суд врахував саме сукупність доказів, які підтверджували причинний ланцюг між діями військовослужбовця у стані сп`яніння та настанням смерті.

94. Саме необхідність комплексної оцінки таких доказів зумовлює підвищені вимоги до мотивування рішення комісії Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. У такому рішенні має бути зазначено не лише факт виявлення алкоголю або посилання на висновок експерта, а й: які саме дії вчинив військовослужбовець; якими доказами це підтверджено; як саме ці дії спричинили смерть; чому інші встановлені причини смерті не спростовують причинного зв`язку між діями військовослужбовця та його смертю; чому смерть не є наслідком дій іншої особи, бойового ураження, нещасного випадку або іншого зовнішнього фактора. У випадку, коли відмова ґрунтується на твердженні про те, що алкогольне, наркотичне чи токсичне сп`яніння або його наслідки були безпосередньою медичною причиною смерті, рішення має містити посилання на конкретні медичні документи, які підтверджують такий прямий причинний зв`язок, та пояснення, чому встановлена медична причина смерті не є наслідком захворювання, поранення, бойового ураження або дій іншої особи.

95. Документи про причини та обставини смерті (акти службового або спеціального розслідування, довідки про обставини травми чи смерті, накази командирів, постанови ВЛК, матеріали кримінального провадження, вироки суду, постанови про закриття кримінального провадження, висновки судово-медичних експертиз тощо) мають містити інформацію, достатню для перевірки наявності або відсутності підстав, передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ, і давати змогу встановити не лише медичний стан військовослужбовця, а й фактичний механізм події.

96. Водночас у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18 Верховний Суд зазначив, що значення мають достовірні документи про причини та обставини одержання поранення, травми чи каліцтва, а неподання таких документів не створює для Міністерства оборони України безумовного обов`язку самостійно їх витребовувати.

97. Таким чином, у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця за наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі військовослужбовця сам факт їх виявлення не є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги. Підставою для відмови за умови належного доказування може бути лише:

доведена сукупність таких обставин: перебування військовослужбовця у стані сп`яніння, вчинення ним у такому стані конкретних юридично значущих дій та причинний зв`язок між цими діями і смертю;

доведений прямий медичний причинний зв`язок між алкогольним, наркотичним або токсичним сп`янінням та його безпосередніми наслідками і смертю.

Разом з тим смерть військовослужбовця, яка настала під час виконання військового обов`язку, внаслідок бойового ураження, захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи, не може вважатися такою, що підпадає під обмеження статті 16-4 Закону №2011-XII лише з огляду на виявлення алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі загиблого.

98. Такий висновок узгоджується із правовими підходами Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 березня 2018 року у справі №813/4502/17, від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а, від 22 травня 2018 року у справі №760/9519/17, від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17, від 12 листопада 2020 року у справі №186/1129/16-а, від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19, від 18 серпня 2022 року у справі №640/14940/19, від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21-а, від 09 вересня 2025 року у справі №240/5502/24 та від 15 травня 2026 року у справі № 280/1655/25.

99. Як установлено судами попередніх інстанцій, актом спеціального розслідування від 05 серпня 2023 року, висновком судово-медичної експертизи №4067, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2024 року у справі №317/6523/23, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 року №259 та постановою штатної 20 Регіональної військово-лікарської комісії від 07 листопада 2023 року №2466 встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок множинних проникаючих наскрізних вогнепальних кульових поранень голови, заподіяних у результаті умисних протиправних дій іншої особи - старшого солдата ОСОБА_3 , а причина смерті пов`язана з проходженням військової служби. Водночас матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала саме внаслідок його дій у стані алкогольного сп`яніння або внаслідок безпосереднього патологічного впливу алкоголю на організм. Сам по собі факт виявлення етилового спирту у концентрації 1,0 проміле в крові та 0,8 проміле в сечі без встановлення конкретного механізму настання смерті, причинного зв`язку між поведінкою ОСОБА_2 у стані сп`яніння та його смертю або висновку про те, що саме алкогольне сп`яніння було безпосередньою медичною причиною смерті, не може вважатися достатньою підставою для застосування обмеження, передбаченого підпунктом «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ.

100. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом №29/в від 18 квітня 2025 року, про відмову у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 настала внаслідок злочинних протиправних дій старшого солдата ОСОБА_3 .

101. Доводи касаційної скарги про те, що сам факт наявності у крові та сечі військовослужбовця алкоголю є достатньою підставою для відмови у призначенні допомоги, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та фактично зводяться до автоматичного ототожнення наявності алкоголю в організмі військовослужбовця з існуванням передбачених законом підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

102. Крім того, доводи скаржника про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2018 року у справі №813/4502/17, від 12 листопада 2020 року у справі №186/1129/16-а та від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

103. Одним із фундаментальних елементів верховенства права, яким відповідно до статті 6 КАС України має керуватися суд, є принцип правової визначеності.

104. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що зміна усталеного судового підходу допускається лише за наявності переконливих та належним чином обґрунтованих підстав. Так, у рішенні у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05, п. 39-40) ЄСПЛ зазначив, що тлумачення законодавства може бути переглянуте лише за наявності дійсних переконливих причин, а зміна юридичного тлумачення повинна бути належно виправданою та аргументованою.

105. Аналогічний підхід висловлений ЄСПЛ і у пункті 70 рішення у справі «Chapman v. the United Kingdom» (заява №27238/95), у якому наголошено, що відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне та достатнє підґрунтя.

106. Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд неодноразово зазначав, що необхідність відступлення від раніше сформованого правового висновку має бути зумовлена об`єктивними причинами, зокрема зміною законодавчого регулювання, зміною доктринальних підходів, необхідністю забезпечення єдності судової практики або очевидною помилковістю попереднього висновку. Водночас доводи касаційної скарги не містять належного обґрунтування необхідності такого відступлення, не вказують на зміну законодавчого регулювання спірних правовідносин, суперечливість або неефективність сформованого правового підходу чи неможливість його подальшого застосування. Фактично доводи скаржника зводяться до незгоди з усталеним правовим підходом Верховного Суду щодо необхідності встановлення причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця та настанням його смерті для застосування обмеження, передбаченого підпунктом «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ.

107. При цьому колегія суддів не вбачає підстав вважати наведені висновки Верховного Суду помилковими або такими, що не забезпечують правильного та передбачуваного застосування положень статті 16-4 Закону №2011-ХІІ. Навпаки, зазначений правовий підхід забезпечує дотримання принципу правової визначеності, узгоджується із гарантіями соціального захисту членів сім`ї військовослужбовця та відповідає змісту статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, яка пов`язує обмеження права на одноразову грошову допомогу саме з наслідками дій військовослужбовця у стані сп`яніння, а не лише з формальним встановленням факту наявності алкоголю в організмі.

108. З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2018 року у справі №813/4502/17, від 12 листопада 2020 року у справі №186/1129/16-а та від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19.

109. Стосовно обраного позивачкою способу захисту її порушеного права колегія суддів вказує, що у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги необхідно розмежовувати дві групи юридичних обставин: по-перше, наявність передбаченого законом зв`язку смерті військовослужбовця з проходженням військової служби; по-друге, наявність або відсутність передбачених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ виключень із права на допомогу. Відсутність такого зв`язку є самостійною підставою для відмови, відмінною від підстав, визначених статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Якщо ж зв`язок зі службою встановлено, компетентний орган зобов`язаний перевірити відсутність передбачених законом виключень, які, однак, не можуть застосовуватися формально або розширено.

110. З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що у випадках, коли суд встановив протиправність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, спосіб судового захисту має залежати від повноти встановлених обставин та меж дискреційних повноважень Міністерства оборони України. Якщо всі юридичні передумови для призначення допомоги підтверджені, а підстави для відмови відсутні, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень призначити та виплатити допомогу. Якщо ж для ухвалення рішення необхідна додаткова оцінка документів, належним способом захисту є скасування протиправного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву з урахуванням правової оцінки суду. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 січня 2024 року у справі №480/4122/22.

111. З огляду на встановлені у цій справі обставини та межі позовних вимог колегія суддів вважає обраний позивачкою спосіб захисту належним та таким, що відповідає характеру спірних правовідносин, про що правильно вказали суди попередніх інстанцій.

112. Суди попередніх інстанцій у цій справі перевіряли правомірність рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги саме з підстав, передбачених підпунктом «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність належних і допустимих доказів причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця та настанням його смерті. Водночас предметом судового розгляду у цій справі не були питання повноти та належності поданих позивачкою документів, їх відповідності вимогам Закону №2011-ХІІ та Порядку №975, а також інші обставини, які підлягають перевірці Міністерством оборони України під час вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про належність обраного позивачкою способу захисту у вигляді скасування протиправного рішення та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути її заяву з урахуванням висновків судів.

113. Тому при повторному розгляді заяви Міністерство оборони України зобов`язане врахувати правову оцінку судів попередніх інстанцій та Верховного Суду щодо застосування пункту «б» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, надати оцінку поданим документам та іншим обставинам, що підлягають перевірці під час вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, і прийняти рішення відповідно до вимог законодавства.

114. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

115. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

116. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі.

117. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваних судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

118. З огляду на те, що за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення залишено без змін, а їх виконання було зупинено ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2026 року, Суд відповідно до частини третьої статті 375 КАС України поновлює виконання зазначених судових рішень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі № 160/19336/25.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Шарапа

С.М. Чиркін