Справа № 480/2267/26
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р.Справа № 480/2267/26

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сид-ЄЄ" на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Прилипчук О.А.) від 06.04.2026 року по справі № 480/2267/26

за заявою Головного управління ДПС у Сумській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сид-ЄЄ"

про визнання обґрунтованим застосування адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, Головне управління ДПС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив визнати обґрунтованим застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ , що перебуває (розміщене, зберігається) за адресами: Сумська область, місто Суми, вулиця Героїв Крут, буд. 19 та Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Софіївська, буд. 21, відповідно до Рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків начальника Головного управління ДПС у Сумській області Сергія Ткачука від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку з відмовою TOB Сид-ЄЄ від допуску до проведення перевірки, начальником Головного управління ДПС у Сумській області прийнято рішення від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06 Про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (код за ), що перебуває (розміщене, зберігається) зa адресами: 1) Сумська область, місто Суми, вулиця Героїв Крут, буд. 19; 2) Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Софіївська, буд. 21.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року по справі № 480/2267/26 заяву Головного управління ДПС у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ про визнання обґрунтованим застосування адміністративного арешту майна задоволено.

Підтверджено обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (), що перебуває (розміщене, зберігається) за адресами: Сумська область, місто Суми, вулиця Героїв Крут, буд. 19 та Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Софіївська, буд. 21, відповідно до Рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків начальника Головного управління ДПС у Сумській області Сергія Ткачука від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що адміністративний арешт може бути застосовано лише при наявності обставин визначених ПК України та Порядком № 632. Обґрунтованість такого арешту податковий орган повинен підтвердити в суді, причому у конкретний спосіб (подання заяви) та у строки. Вказує, що підставою для застосування до ТОВ «СИДЄЄ» став не допуск працівників податкового органу до проведення фактичної перевірки. Проте, положення п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України та ч. 3 п. 1 розділу ІІІ Порядку № 632 містять пряму імперативну норму в якій передбачено застосування арешту майна якщо платник податків відмовляється від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. Вказує, що перевіряючи обґрунтованість застосування податковим органом арешту майна, суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати законність підстав для проведення фактичної перевірки. Посилається на те, що наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 01.04.2026 року № 583-КП містить лише загальне посилання на «наявну інформацію, яка свідчить про можливі порушення», без будь-якої її конкретизації. У вказаному наказі відсутні відомості щодо: - змісту такої інформації; - конкретних обставин можливих порушень; - джерел її отримання; - органів, від яких така інформація надійшла. У наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом. Тобто, ГУ ДПС у Сумській області не зазначено підстави для проведення фактичної перевірки, зміст наказу не надає можливості ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення фактичної перевірки.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяві відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції та відзив на неї, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Сид-ЄЄ перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області як платник податків.

01.04.2026 ГУ ДПС у Сумській області прийнято наказ № 583-кп про проведення фактичної перевірки за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів (зокрема офісу та майданчику за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Героїв Крут (Черепіна), буд. 19), через які здійснює (проводить) діяльність товариство з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (), юридична (податкова) адреса: Сумська обл., м. Суми, вул. Героїв Крут (Черепіна), буд. 19 (а.с. 13).

01.04.2026 Головним управлінням ДПС у Сумській області видано направлення на перевірку № 834/18-28-07-06, № 835/18-28-07-06 (а.с. 14).

01.04.2026 року о 13 год. 00 хв. виконуючий обов`язки начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту - Аніщенко Дмитро Миколайович та головний державний інспектор відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту - Олійникова Надія Володимирівна прибули для проведення фактичної перевірки за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів(зокрема офісу та майданчику за адресою: 40000, місто Суми, вул. Героїв Крут, будинок 19, через які здійснює (проводить) діяльність ТОВ Сид-ЄЄ.

01.04.2026 о 15 год. 00 хв. представником ТОВ Сид-ЄЄ складено заяву про не допуск ГУ ДПС у Сумській області до проведення перевірки (а.с.15).В обґрунтування заяви вказано, що наказ від 01.04.2026 № 583-кп не відповідає вимогам Податкового кодексу України, оскільки не містить визначення конкретних посадових осіб контролюючого органу, які уповноважені здійснювати перевірку.

01.04.2026 ГУ ДПC у Сумській області складено Акт про відмову в допуску про проведення фактичної перевірки № 419/с/18-28-07-06 (а.с. 16-17).

02.04.2026 в.о. начальником управління податкового аудиту ГУ ДПС у Сумській області Калініченко Д.І. складено звернення начальнику ГУ ДПС у Сумській області Ткачуку Сергію про застосування адміністративного арешту майна платників податків.

02.04.2026 Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято рішення № 738/18-28-07-06-06 Про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (код за ), що перебуває (розміщене, зберігається) зa адресами: 1) Сумська область, місто Суми, вулиця Героїв Крут, буд. 19; 2) Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Софіївська, буд. 21 (а.с. 35).

На підставі зазначеного рішення контролюючий орган звернувся до суду із даною заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Задовольняючи заяву контролюючого органу, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені ст. 94 ПК України.

Так, згідно з п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до пп. 94.3, 94.4 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Аналіз наведених вище норм ст. 94 ПК України свідчить про те, що законодавець чітко визначив, що однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, застосування адміністративного арешту з наведеної підстави можливе у разі, по-перше, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, по-друге, вказана перевірка проводиться за наявності законних підстав для її проведення.

Щодо наявності законних підстав для проведення перевірки, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.04.2026 ГУ ДПС у Сумській області прийнято наказ № 583-кп про проведення фактичної перевірки за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів (зокрема офісу та майданчику за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Героїв Крут (Черепіна), буд. 19), через які здійснює (проводить) діяльність товариство з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (), юридична (податкова) адреса: Сумська обл., м. Суми, вул. Героїв Крут (Черепіна), буд. 19 (а.с. 13).

Зазначений наказ виданий на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (iз змінами і доповненнями) згідно наявної інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення розрахункових операцій (відсутність зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За правилами пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; 80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; 80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. 80.3. Фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки. 80.4. Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція. 80.5. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. 80.6. Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо). 80.7. Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. 80.8. Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що фактична перевірка може проводитися за умови дотримання наступних умов: повинна бути наявною одна з визначених підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки; підставою для проведення перевірки повинно бути рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом (процесуальна підстава); копія вказаного рішення має вручатися платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (процедурна підстава).

Відповідно до статті 80 ПК України, нормативне регулювання передбачає окремі вимоги та різні підстави для проведення фактичних перевірок з різних питань, а саме: щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, фактичні перевірки можуть проводитися як з окремого питання, яке віднесено до кола питань, що є предметом даного виду перевірок, так і комплексно з усіх питань, визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, але за обов`язкової наявності підстав, вказаних у підпунктах пункті 80.2 статті 80 ПК України.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок врегульований статтею 81 ПК України.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2. статті 81 ПК України передбачено, що в разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

При вирішенні цього спору слід враховувати висновки Верховного Суду (зокрема, але не виключно, викладені у постановах від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі № 500/1331/21) відносно того, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 460/1239/19 зазначив, що в межах подібних правовідносин судами попередніх інстанцій не перевірено наявність (відсутність) підстав для проведення перевірки. При цьому, незазначення такої підстави в наказі на проведення перевірки, не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України в наказі на перевірку достатньо зазначити підставі для проведення перевірки, визначену цим Кодексом. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава), пред`явлення або надіслання у випадках, визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України документів (формальна підстава).

У справах щодо законності/незаконності фактичної перевірки Верховний Суд зазначає, що відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України посилання на конкретну інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, безперечно є недоліком наказу. Однак, цей недолік не є безумовною підставою для висновку про незаконність перевірки та прийнятих за її результатом рішень, адже суд навіть у разі, якщо податковий орган не розкриває зміст інформації у наказі, повинен при розгляді справи дослідити інформаційну цінність наданих органом ДПС відомостей та надати оцінку тому, чи може вважатися певний документ джерелом інформації про можливі порушення платником податків законодавства.

Так, у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів звертає увагу, що суд не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Крім того, з огляду на усталену і сформовану позицію Верховного Суду з питання застосування підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 і пункту 81.1 статті 81 ПК України, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки є передчасними, адже суди повинні були, як з`ясувати підстави, встановлені ПК України для призначення фактичної перевірки Позивача та їх належне відображення в наказі про проведення перевірки, так і встановити яка саме фактична підстава для проведення такої мала місце конкретно у цій справі. Для цього суди попередніх інстанцій мали належним чином дослідити наказ на проведення перевірки, з`ясувати відповідність його змісту вимога пункту 81.1 статті 81 ПК України та встановити яка саме з фактичних підстав для її проведення у ньому зазначена, а в подальшому - чи підтверджується ця фактична підстава відповідними доказами.

Судовим розглядом встановлено, що за змiстом наказу про проведення фактичної перевiрки № 583-кп від 01.04.2026, перевiрка підприємства відповідача була призначена на пiдставi, зокрема, пп. 80.2.2 ст. 80.2 ст. 80 ПК України, тобто згідно наявної інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства контроль за якими покладено на контролюючі органи, зокрема щодо здійснення розрахункових операцій (відсутність зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій).

Тобто у преамбулi наказу мiститься посилання як на юридичнi пiдстави проведення перевірки - посилання на норми ПК України, так i фактичнi - вказiвка на отримання інформації, яка свiдчить про можливi порушення платником податкiв законодавства щодо здійснення розрахункових операцій.

При цьому, з метою доведення до суду наявності фактичних підстав та їх законності для призначення та проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статі ПК України позивачем було надано доповідну записку В. о. начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Сумській області.

За змістом цієї доповідної записки в розділі «Стислий зміст інформації щодо можливих порушень чи інше» вказано: Згідно наявної інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення розрахункових операцій (відсутність зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій) при здійсненні діяльності пов`язаної 3 підакцизними товарами (торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами).

В розділі «Додаткова інформація» зазначено: Відповідно до передбачених функцій визначених Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (iз змінами і доповненнями) здійснено моніторинг інформації, що міститься на сайтах надавачів послуг iз ввезення і продажу автомобілів; досліджено можливі факти ухилення від сплати податків, використання однакових назв майданчиків з торгівлі автомобілями та залучення ФОП для «дроблення» бізнесу. Згідно інформації розміщеної за посиланням: https://instagram.com/autopoint.ua встановлено можливі факти реалізації (продажу) автомобілів (підакцизної продукції) та надання супутніх послуг за готівку (зокрема внесення попередньої оплати) без застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій. Згідно інформаційних баз даних ДПС за вказаною адресою розташування майданчику з продажу автомобілів здійснює діяльність ТОВ «СИД-ЄЄ» (), яким в органах державної податкової служби реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій - не реєструвалось. Одночасно вартість наданих послуг зазначається виключно в іноземній валюті без відповідної відображення у гривнях. При цьому згідно поданих податкових декларацій TOB «СИД-ЄЄ» () декларується здійснення діяльності за КВЕД 45.11 - Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

Додатками до цієї доповідної записки долучено: копії податкових декларацій з податку на прибуток підприємств на 9 арк. у 1 прим.; копії податкових декларацій з податку на додану вартість на 4 арк. у 1 прим.; витяг з інформаційних баз ДПС щодо реєстраційних даних платника на 6 арк. у 1 прим.; фотокопії оголошень та публікацій розміщених нa сайтах в соц. мережах на 6 арк. у 1 прим.

Таким чином, вказана вище доповідна записка, на підставі якої була призначена фактична перевірка позивача, в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.

Отже, зміст наказу про проведення перевірки відповідає вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України та в ньому зазначено конкретну фактичну підстав для її проведення і ця фактична підстава підтверджується відповідними доказами.

Що стосується доводів відповідача про обов`язковість зазначення посадових осіб ГУ ДПС у Сумській області в наказі про проведення перевірки, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, приписи п. 81.1 ст. 81 ПК України не містять обов`язку контролюючого органу щодо відображення в наказі про проведення перевірки суб`єктного складу посадових осіб ГУ ДПС у Сумській області, які будуть проводити фактичну перевірку, а тому ці доводи є безпідставними.

Крім того, на підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 01.04.2026 № 583-кп та відповідно до направлень на перевірку від 01.04.2026 № 834/18-28-07-06, № 835/18-28-07-06, виконуючий обов`язки начальника відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Аніщенко Дмитро Миколайович та головний державний інспектор відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Олійникова Надія Володимирівна 01.04.2026 року о 15год. 00 хв. прибули для проведення фактичної перевірки за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарських об`єктів(зокрема офісу та майданчику за адресою: 40000, місто Суми, вул. Героїв Крут, будинок 19, через які здійснює (проводить) діяльність ТОВ «Сид-ЄС».

Вищезазначеними посадовими особами Головного управління ДПС у Сумській області були виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення фактичної перевірки, зокрема були пред`явлені направлення на проведення перевірки від 01.04.2026 № 834/18-28-07-06, № 835/18-28-07-06, та службові посвідчення посадових осіб ГУ ДПС у Сумській області.

Що стосується доводів про дотримання строку звернення ГУ ДПС у Сумській області із заявою про застосування адміністративного арешту майна платника податків, судовим розглядом встановлено таке.

01.04.2026 о 15 год. 00 хв. представником ТОВ Сид-ЄЄ складено заяву про не допуск ГУ ДПС у Сумській області до проведення перевірки (а.с. 15).

01.04.2026 ГУ ДПC у Сумській області складено Акт про відмову в допуску про проведення фактичної перевірки № 419/с/18-28-07-06 (а.с. 16-17).

02.04.2026 в.о. начальником управління податкового аудиту ГУ ДПС у Сумській області Калініченко Д.І. складено звернення начальнику ГУ ДПС у Сумській області про застосування адміністративного арешту майна платників податків.

02.04.2026 Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято рішення № 738/18-28-07-06-06 Про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ (код за ), що перебуває (розміщене, зберігається) зa адресами: 1) Сумська область, місто Суми, вулиця Героїв Крут, буд. 19; 2) Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Софіївська, буд. 21 (а.с. 35).

Рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06 направлено платнику податків - 02.04.2026.

При цьому, датою та часом прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків є - 02.04.2026 о 09 год.00 хв.

Відповідно до ч. ст. 283 КАС України заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинна містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку, якщо такий відомий, щодо сторони, до якої застосовуються заходи, визначені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб`єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою.

З матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДПС у Сумській області звернулося до суду першої інстанції із заявою про застосування адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ 03.04.2026 о 08.31, тобто контролюючим органом дотримано строки звернення із такою заявою.

Що стосується доводів апелянта про те, що за відсутності належного звернення як обов`язкової передумови заява про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є непідтвердженою належними доказами, колегія суддів зазначає, що до позовної заяви контролюючим органом долучено такі додатки: 1. Ідентифікаційні дані платника податків; 2. Копія Наказу № 583-кп від 01.04.2026 «Про проведення фактичної перевірки»; 3. Копія направлення на перевірку від 01.04.2026 № 834/18-28-07- 06; 4. Копія направлення на перевірку від 01.04.2026 № 835/18-28- 07-06; 5. Заява TOB «Сид-ЄЄ» про не допуск до фактичної перевірки від 01.04.2026; 6. Копія акту про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 01.04.2026 № 419/с/18-28-07-06; 7. Доповідна записка (висновок) від 30.03.2026; 8. Скріншоти з соціальних мереж, на підтвердження здійснення діяльності; 9. Податкові декларації з податку на прибуток підприємств за 2023 та 2025; 10. Податкові декларації з податку на додану вартість за 1-2 місяць 2026; 11. Копія Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06, з доказами направлення платнику. 12. Докази направлення заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків TOB «Сид-ЄЄ».

Згідно п.п. 1, 2 Розділу ІV Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 року за № 948/30816 керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2).

Аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що однією з передумов прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків дійсно є наявність відповідного звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

До позовної заяви дійсно не було долучено звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, але в самому в рішенні ГУ ДПС у Сумській області від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06 Про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ міститься посилання на звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків та зазначене звернення зареєстровано у встановленому порядку в ГУ ДПС у Сумській області 01.04.2026 за № 726/18-28-07-06-06.

Отже, рішення ГУ ДПС у Сумській області від 02.04.2026 № 738/18-28-07-06-06 Про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Сид-ЄЄ прийняте на підставі відповідного звернення, яке зареєстровано у встановленому порядку в ГУ ДПС у Сумській області 01.04.2026 за № 726/18-28-07-06-06.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 283 КАС України заява подається у письмовій формі та повинна містити, зокрема, підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника, тобто цією нормою не передбачено конкретного переліку доказів, які мають надаватися одночасно із заявою. В той же час, докази, які долучаються до заяви повинні підтверджувати обставини, на які посилається заявник.

Дослідивши зміст заяви контролюючого органу, яка подана в порядку ст. 283 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що надані заявником докази підтверджуються обставини, на які він посилався в поданій заяві. Крім того, копію звернення від 01.04.2026 № 726/18-28-07-06-06 було долучено до матеріалів справи під час судового засідання 06.04.2026.

Що стосується доводів апелянта про те, що одна й та сама особа фактично сформувала підстави, ініціювала перевірочні заходи та, посилаючись на результати власних же дій і затверджених нею документів, прийняла рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, колегія суддів зазначає, що жодних обмежень щодо можливості вчинення таких дій/прийняття рішень начальником ГУ ДПС у Сумській області Ткачуком Сергієм, приписами законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не встановлено.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про застосування адміністративного арешту майна платника податків - ТОВ Сид-ЄЄ.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сид-ЄЄ" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року по справі № 480/2267/26 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) М.О. Семененко З.Г. Подобайло