Справа № 160/3052/26
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 рокуСправа №160/3052/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2024 року №79од "Про результати службового розслідування" за фактом самовільного залишення військової частини командиром зенітного артилерійського відділення НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону ОСОБА_2 , в частині, що стосується його, відповідно до якого останній вважається таким, що самовільно залишив місце несення служби в умовах воєнного стану;
- зобов`язати відповідача повторно провести службове розслідування щодо зникнення ОСОБА_2 із врахуванням наданих нею доказів та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На думку позивача в порушення вимог Порядку №608 ВЧ НОМЕР_1 в акті службового розслідування не встановила: вини військовослужбовця; причинного зв`язку між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимог нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причин та умов, що сприяли правопорушенню. Відповідачем в межах спірних правовідносин не було об`єктивно та у повному обсязі досліджено обставини зникнення батька позивача та висновок щодо самовільного залишення ним військової частини було прийнято без урахування всіх істотних обставин, що свідчить про його неповноту та протиправність, а отже слугує підставою для його скасування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано від відповідача засвідчені належним чином копії: матеріалів службового розслідування на підставі яких був виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2024 року №79од "Про результати службового розслідування" за фактом самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 командиром зенітного артилерійського відділення НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 09.03.2000 р. виконкомом Спаської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис № 5), батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з наказу від 11.03.2022 року № 58 командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) головного старшину ОСОБА_2 , сержанта із матеріального забезпечення радіотехнічної батареї 8 зенітного ракетного дивізіону, ВОС-687089A, пк "старший сержант", (ТР-10), який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказано зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначити на посади, та вважати що 11.03.2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Присвоєно військове звання "старший сержант". Підстава: мобілізаційне розпорядження комплектування та соціальної підтримки територіального центру.
Згідно із довідкою форми 5 від 12.02.2024 року № 830 старший сержант ОСОБА_2 (військове звання, прізвище, ім`я та по батькові) перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) (назва військової частини) з 11.03.2022 року.
Доповіддю ВЧ НОМЕР_1 від 01.07.2024 року № 680/204/4/141/пс "Про відсутність на військовій службі без поважних причин командира зенітного артилерійського відділення взводу охорони 8 дивізіону (військової частини НОМЕР_5 ) військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 " зазначено, що 01.07.2024 року о 07:20 год. біля населеного пункту АДРЕСА_1 було встановлено відсутність на визначеній позиції відновлювання ОВТ військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, старшого сержанта ОСОБА_2 . Було створено пошукові групи. Було здійснено опитування мешканців населеного пункту, та родичів за місцем проживання. Переглянуті відеозаписи камер відеоспостереження на території населеного пункту. Оглянуті лісопосадки, яри, урвища, ставки поблизу позиції. На даний час місце знаходження старшого сержанта ОСОБА_2 невідоме, за місцем проживання відсутній. Зброя та боєприпаси, телефон та військовий квиток знаходиться на позиції відновлення ОВТ. Проводиться подальший пошук військовослужбовця. Станом на 01.07.2024 відомостей щодо внесення вказаного правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає.
Згідно із витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.07.2024 року №288агд "Про призначення службового розслідування по факту відсутності на службі без поважних причин старшого сержанта ОСОБА_2 " наказано провести службове розслідування по факту відсутності на службі без поважних причин старшого сержанта ОСОБА_2 , яке доручено офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2024 року № 177 відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року до розділу І пункту 15 за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше старшого сержанта ОСОБА_2 , командира зенітного артилерійського відділення взводу охорони НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону, наказано призупинити та не виплачувати встановленого грошового забезпечення та інших видів виплат та з усіх видів забезпечення з періоду відсутності на службі з 01.07.2024 року. Підстава: доповідь про відсутності на службі без поважних причин військовослужбовця військової служби за призивом по мобілізації ВЧ НОМЕР_1 №680/204/4/141/пс від 01.07.2024 року.
22.07.2024 року складено бланки отримання пояснень від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Актом службового розслідування № 64 зазначено зокрема, що старший сержант ОСОБА_2 , будучи службовою особою, діючи умисно, в умовах військового стану, всупереч інтересам служби, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, в порушення статутних вимог недбало поставився до виконання покладених на нього обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби, а також не з`явився на службу без поважних причин більше 3 діб. Підстав вважати старшого сержанта ОСОБА_2 безвісті зниклим під час участі в військових діях не вбачається. Встановлено та підтверджено факт самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 29.06.2024 року військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшим сержантом ОСОБА_2 .
Пунктом 5.1. встановлено, що неправомірні дії старшого сержанта ОСОБА_2 містять ознаки кримінального правопорушення згідно Розділу 19 КК України статті 407, частини 5 самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті. Причинний зв`язок його дій виражається у формі безвідповідального ставлення до військової служби, ігнорування ним вимог керівних документів, вимог керівного складу, щодо виконання обов`язків військової служби.
5.2. Вина військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшого сержанта ОСОБА_2 повністю доведена, що підтверджується матеріалами службового розслідування та поясненнями військовослужбовців.
5.4. Причини та умови, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшим сержантом ОСОБА_2 є особиста недисциплінованість, недотримання Конституції та законів України, військової присяги, недбале виконання своїх обов`язків, небажання дотримуватись правил та норм поведінки військовослужбовця, передбачених Статутами Збройних Сил України, не усвідомлення відповідальності, яка настає після скоєння військовослужбовцями правопорушень в особливий період.
Виходячи із вищевикладеного запропоновано, зокрема службове розслідування вважати завершеним. 6.2. Рішення про накладання дисциплінарного стягнення на командира зенітного артилерійського відділення НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 за порушення вимог статей 16, 126, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 та 5 статті 407 Кримінального кодексу України "Самовільне залишення військової частини або місця служби" особисту недисциплінованість, прийняти після його повернення до військової частини.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2024 року № 79од "Про результати проведення службового розслідування" зазначено, що вина військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшого сержанта ОСОБА_2 повністю доведена, що підтверджується матеріалами службового розслідування та поясненнями військовослужбовців. Причини та умови, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшим сержантом ОСОБА_2 є особиста недисциплінованість, недотримання Конституції та законів України, військової присяги, недбале виконання своїх обов`язків, небажання дотримуватись правил та норм поведінки військовослужбовця, передбачених Статутами Збройних Сил України, не усвідомлення відповідальності, яка настає після скоєння військовослужбовцями правопорушень в особливий період. Обставини, що пом`якшують вину старшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_2 відсутні. Обтяжуючою обставиною може слугувати те, що зазначене порушення військової дисципліни було вчинене в умовах особливого періоду (воєнного стану), коли командири та начальники усіх рівнів особливу увагу звертають на попередження порушень військової дисципліни, кримінальних правопорушень.
Пунктом 1 наказано за ознаками, що має кримінальне правопорушення - частина 5 статті 407 Кримінального кодексу України: "Самовільне залишення ВЧ або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті", в порядку ст.214 КПК України, матеріали службового розслідування скерувати до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, начальнику третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м.Полтаві, начальнику Східного ТУ ВСП.
Пунктом 2 наказано рішення про накладання дисциплінарного стягнення на командира зенітного артилерійського відділення НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 за порушення вимог статей 16, 126, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 та 5 статті 407 Кримінального кодексу України "Самовільне залишення військової частини або місця служби" особисту недисциплінованість, прийняти після його повернення до військової частини.
14.12.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на використання інформації (документів) досудового розслідування, які слугують доказами під час звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з метою оскарження наказу ВЧ НОМЕР_1 про результати проведення службового розслідування за фактом зникнення ОСОБА_2 .
Так, пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. Суд звертає увагу відповідача, що позивач не повідомляла суд про повне відновлення своїх прав та не вказала про те, що рішення суду у цій справі вже не зможе повністю відновити її законних прав та інтересів. Позивач вказала, що з метою подальшого звернення до місцевого суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 померлим (не на території військових дій) їй необхідно захистити свої права, в тому числі, шляхом доведення обставин, про те, що батько не залишав місце несення служби, останнього вбили, за фактом чого відкрито кримінальне провадження. Окрім того, саме у такій справі відповідач також має бути залучений як заінтересована особа, що також стало підставою для звернення до суду. Отже, такий наказ повністю впливає на її права й інтереси, які вона має право реалізувати.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У положеннях статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.12.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) закріплено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст.2 Закону № 389-VIII).
Згідно із ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Частиною 4 статті 24 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно із положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. за № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-ХІІ).
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 р. № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
В силу статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно із пункту 3 розділу IV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Пунктом 3 розділу VІ Порядку, передбачено якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Вказане кореспондується із нормами статей 110-111 Дисциплінарного статуту, за змістом яких усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Згідно із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 "Про підсумки службового розслідування відносно молодшого сержанта ОСОБА_2 " від 31.07.2024 року № 79од , за результатами службового розслідування встановлено, що за ознаками, що має кримінальне правопорушення - частина 5 статті 407 Кримінального кодексу України: "Самовільне залишення ВЧ або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті", в порядку ст.214 КПК України, матеріали службового розслідування скерувати до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, начальнику третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м.Полтаві, начальнику Східного ТУ ВСП.
Пунктом 2 наказано рішення про накладання дисциплінарного стягнення на командира зенітного артилерійського відділення НОМЕР_2 окремого зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_2 за порушення вимог статей 16, 126, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 та 5 статті 407 Кримінального кодексу України "Самовільне залишення військової частини або місця служби" особисту недисциплінованість, прийняти після його повернення до військової частини.
Отже, зважаючи на те, що рішення про накладання дисциплінарного стягнення може бути оскаржене військовослужбовцем відносно якого їх прийнято, право на оскарження наказу має ОСОБА_2 .
В той же час, позивач у справі (донька ОСОБА_2 ) вказує на неможливість самостійного оскарження ним наказу, в зв`язку з відсутністю останнього.
При цьому, на переконання позивача, оскільки відповідачем не доведено самовільного залишення ОСОБА_2 місця служби, єдиним можливим статусом, який йому може бути встановлений - зниклий безвісти.
Таким чином, до предмету доказування в цій справі входить встановлення ОСОБА_2 статусу особи, що зникла безвісти.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" від 12.07.2018 р. № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Поряд з тим, за приписами ч.3 ст.4 цього Закону, надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
В свою чергу, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Між тим, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Не передбачено іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Як стверджує ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що з ОСОБА_2 з 28.06.2024 року відсутній будь-який зв`язок, вона, діючи в його інтересах, як донька, звернулася до органів національної поліції.
Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження закінчення процедури щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, що зникла безвісти за особливих обставин (внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин).
Слід зазначити, що позивачем подано до суду ряд документів, які на переконання останньої є достатніми доказами на підтвердження того, що ОСОБА_2 не міг самовільно залишити ВЧ НОМЕР_1 . На думку позивача, зазначені відповідачем обставини не доводять факту самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини (місця чергування або тимчасової дислокації), а лише вказують не неможливість встановити місце його перебування.
Однак, суд в рамках розгляду цієї справи не надає оцінку вказаним доказам, оскільки як було зазначено вище, такий факт має бути встановлений в порядку цивільного судочинства.
При цьому, суд не розглядає питання правомірності спірного наказу, з огляду на передчасність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки лише після визнання ОСОБА_2 в законодавчо встановленому порядку зниклим безвісти, ОСОБА_1 може вважатися особою, чиї права з прийняттям цього наказу порушено.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Абзацами першим та другим частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з викладених вище підстав.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.139 КАС України, не відшкодовуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України,
Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма