Справа № 520/31204/24
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2026 року

м. Київ

справа № 520/31204/24

адміністративне провадження № К/990/20957/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф. розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Харківській області

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 520/31204/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Власівський Мірошник"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Власівський Мірошник» (далі - ТОВ «Власівський Мірошник», позивач, Товариство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2024 року:

№ 2 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 424' 216 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій - 106' 054 грн;

№ 2 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 51' 428' 258 грн;

№ 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасне складання податкових накладних у сумі 106' 054 грн;

№ 2 про збільшення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 189 894,66 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій - 47' 473,67 грн.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 21 серпня 2025 року позов задовольнив повністю.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 квітня 2026 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, змінивши його мотивувальну частину лише щодо податкового повідомлення-рішення № 2 (зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 51' 428' 258 грн). В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначене податкове повідомлення-рішення та акт перевірки не відповідають вимогам податкового законодавства, оскільки не містять належного обґрунтування встановлених порушень та розрахунку податкових зобов`язань, що позбавило платника податків можливості належним чином реалізувати право на захист.

08 травня 2026 року Головне управління ДПС у Харківській області через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 520/31204/24 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Власівський Мірошник».

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою Верховний Суд виходить із такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження. Згідно з частиною першою цієї статті учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції лише у випадках, визначених Кодексом.

Стаття 330 КАС України встановлює обов`язкові вимоги до форми та змісту касаційної скарги.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі обов`язково зазначається підстава (підстави) касаційного оскарження з визначенням передбаченої статтею 328 КАС України підстави (підстав).

Положення пункту 4 частини другої статті 330 КАС України встановлюють обов`язок скаржника чітко визначити передбачену статтею 328 КАС України підставу касаційного оскарження та належним чином її обґрунтувати у взаємозв`язку з мотивами оскаржуваного судового рішення.

Частина четверта статті 328 КАС України містить вичерпний перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, з якими закон пов`язує можливість перегляду судових рішень судом касаційної інстанції.

Отже, скаржник зобов`язаний не лише формально вказати відповідний пункт, а й належним чином обґрунтувати його застосування, навести аргументи у взаємозв`язку з висновками та мотивами оскаржуваних судових рішень.

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що касаційна скарга має містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження - такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення. У подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження судових рішень, посилається, зокрема, на пункти 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Однак жодна з цих підстав не є належно обґрунтованою.

Щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (неврахування висновків Верховного Суду).

Для застосування цієї підстави скаржник зобов`язаний чітко вказати конкретну норму матеріального права, яку, на його думку, неправильно застосовано судами; навести постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо застосування цієї самої норми у подібних правовідносинах; показати, в чому саме висновок суду апеляційної інстанції суперечить позиції Верховного Суду; довести подібність правовідносин у справах (суб`єктний склад, об`єкт, предмет регулювання, ключові фактичні умови).

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

У поданій касаційній скарзі ці вимоги не виконані. Скаржник формально посилається на постанови Верховного Суду (від 15 грудня 2023 року № 640/11526/19, від 16 вересня 2024 року № 620/5624/22, від 22 листопада 2022 року №640/3652/20 та інші), проте не здійснює зіставлення правових висновків цих постанов з конкретними мотивами оскаржуваних рішень; не доводить подібність правовідносин; не вказує, який саме висновок судів суперечить позиції Верховного Суду.

У справі № 520/31204/24 суди попередніх інстанцій дійшли однакового результату про скасування податкового повідомлення-рішення № 2, але зробили це з різних мотивів. Суд першої інстанції обґрунтував скасування акта індивідуальної по суті спору, дійшовши висновку, що зобов`язання є поточним, дисконтування до поточних зобов`язань не застосовується, а додаткові угоди є чинними, при цьому пославшись на відповідну практику Верховного Суду. Апеляційний суд, не погодившись з передчасною оцінкою суті спору судом першої інстанції, скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення з процедурних підстав (істотні порушення вимог статті 58 Податкового кодексу України, Порядку № 1204 та Порядку № 727). При цьому апеляційний суд також керувався практикою Верховного Суду щодо недопустимості формального підходу та обов`язковості належного обґрунтування податкових повідомлень-рішень. Скаржник цих мотивів (як матеріальних, так і процесуальних) належно не спростував.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17, є також необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції навів та застосував відповідний правовий висновок щодо необхідності використання будівель промисловості за функціональним призначенням. Незгода скаржника фактично зводиться до переоцінки встановлених судами обставин та застосування до спірних правовідносин редакції підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яка набрала чинності після спірного податкового періоду.

Щодо пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутність висновку Верховного Суду).

За змістом положень статей 328, 330 КАС України скаржник, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, має визначити таку норму права та обґрунтувати помилковість її застосування судами попередніх інстанцій; сформулювати нове правове питання, щодо якого Верховний Суд раніше не висловлювався у подібних правовідносинах.

Скаржник не довів існування нового правового питання, щодо якого Верховний Суд раніше не висловлювався. Питання реальності господарських операцій за наявності первинних документів, застосування пільги з податку на нерухомість, а також дисконтування фінансових зобов`язань та наслідки незареєстрованості додаткових угод до кредитних договорів неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду. При вирішенні спору суди попередніх інстанцій застосували усталені підходи Верховного Суду. Нового правового питання, яке потребує формування практики, скаржник не сформулював.

Відтак, підстава, передбачена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, не доведена.

Щодо пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України (інші підстави, зокрема процесуальні порушення).

Значна частина доводів касаційної скарги зводиться до переоцінки фактичних обставин справи та доказів (результати інвентаризації, обсяг ремонтних робіт, ефективність охорони, технічні характеристики колії тощо). Такі доводи виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 341 КАС України.

Також Верховний Суд звертає окрему увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

За змістом частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд можливе, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Скаржник не довів наявності підстав для скасування судових рішень відповідно до частини другої статті 353 КАС України. За змістом цієї норми таке скасування можливе лише за умови обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Оскільки підстави, передбачені пунктами 1 та 3, не підтвердились, то й взаємозв`язок з частиною другою статті 353 КАС України також не підтвердився.

Натомість, як свідчить зміст мотивувальних частин судових рішень у справі № 520/31204/24, суди першої та апеляційної інстанцій дали всебічну, повну та об`єктивну оцінку всім ключовим доказам. Посилання скаржника на «неповне з`ясування обставин» є декларативним і не містить конкретних вказівок на істотні докази, які суди не дослідили, або на процесуальні порушення, що призвели до ухвалення незаконного рішення.

Як підсумок, підстава, передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, не доведена.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області підлягає поверненню як така, що не містить належного викладення підстав (підстави) касаційного оскарження судових рішень у справі № 520/31204/24.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі № 520/31204/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Власівський Мірошник" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяР.Ф. Ханова