Справа № 160/342/26
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2026-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року м. Дніпросправа № 160/342/26

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року

в адміністративній справі №160/342/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про забезпечення позову у справі №160/342/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року задоволено частково подану Товариством з обмеженою відповідальністю «БаДМ» 07.01.2026 року заяву про забезпечення позову у справі №160/342/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та визнання протиправними та скасування постанов, а саме, зупинено:

- примусове стягнення у виконавчому провадженні №79729061, яке 03.12.2025 відкрито державним виконавцем Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі Наказу Антимонопольного комітету України №144-Ю/25 від 26.11.2025 про стягнення штрафу у розмірі 2 374168 475 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»;

- дію постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму ,13 грн.;

- дію постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт майна Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»;

- дію постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про стягнення виконавчого збору;

- а також заборонено відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії на виконання виконавчого провадження №79729061, відкритого 03.12.2025, які спрямовані на блокування (арешт) рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ», які відкриті у державних чи приватних банках та фінансових установах, з метою запобігання перешкоджання Товариству з обмеженою відповідальністю «БаДМ» виконувати покладені на нього функції; а будь-яким банківським та фінансовим установам заборонено вчиняти дії на виконання виконавчого провадження №79729061, відкритого 03.12.2025, спрямовані на блокування (арешт) грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» та виконання постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника.

Разом з тим, вказаною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року відмовлено у задоволенні іншої частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ», які стосуються вимоги зняття арешту з коштів та майна до моменту розгляду судом по суті заявлених в позовній заяві вимог.

Одночасно, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року визначено, що виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень, і ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 07.01.2029 (включно), а оскарження ухвали не зупиняє її виконання, та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку Антимонопольний комітетом України відповідно до положень ст.13 КАС України, оскільки за твердженням скаржника судом першої інстанції залишено поза увагою, що розгляд справи та вжиті заходи забезпечення безпосередньо стосуються прав та інтересів Комітету, який безпідставно не був залучений до справи № 160/342/26 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

В апеляційній скарзі описуючи обставини та підстави накладення на позивача наказом Голови Комітету № 144-Ю/25 від 26.11.2025 штрафу у розмірі 2 374168 475 грн у дохід загального фонду Державного бюджету України на виконання рішення Комітету від 31.07.2025 № 370-р, яке набрало чинності (законної сили) 31.07.2025, Антимонопольний комітет України акцентує увагу апеляційного суду на трьох підставах для скасування оскаржуваної ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 про вжиття заходів забезпечення позову ТОВ «БаДМ» у справі № 160/342/26, а саме:

1) у зв`язку з тим, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 03.12.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 79729061 з виконання вказаного Наказу Комітету, і таким чином розгляд справи № 160/342/26 впливає на права Комітету, який є стягувачом у виконавчому провадженні ВП № 79729061, а розгляд цієї справи матиме вплив на виконання Рішення № 370-р скаржник вважає, що не залучення Комітету до справи № 160/342/26 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, є обов`язковою підставою враховуючи положення пункту 4 частини третьої статті 317 КАС України;

2) пунктом 26 ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 у справі № 160/342/26 підкреслювалося, що «..На думку позивача, постанови відповідача є протиправними, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанов про арешт (03.12.2025) виконання рішення АМКУ № 370-р від 31.07.2025 зупинене в силу вимог закону та рішення суду у справі № 910/14711/25 що підтверджується ухвалою від 02.12.2025..», проте, постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі № 910/14711/25 ухвалу Господарського суду міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову від 02.12.2025 було скасовано, а у задоволені заяви ТОВ «БаДМ» відмовлено, що в свою чергу відповідно до вимог ст.284 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на викладені у п.7.22 постанови від 15.06.2021 по справі № 922/2416/17 висновки Великої Палати Верховного Суду, вказана ухвала Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, і таким чином відсутні будь-які правові наслідки ухвали Господарського суду міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову від 02.12.2025 у справі № 910/14711/25 з моменту її ухвалення, а саме з 02.12.2025.

3) позивачем не доведено, а судом не встановлено обставини, що пов`язані із наявністю підстав для вжиття заходів забезпечення позов у цій справі № 160/342/26, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі

невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

На переконання скаржника, суд першої інстанції у даному випадку не надав належної оцінки тому, що Комітет на підставі наказу правомірно звернувся до ВДВС і відповідно виконавець зобов`язаний був відкрити виконавче провадження та вжити вичерпних заходів передбачених Законом України «Про захист економічної конкуренції», в тому числі шляхом накладання арешту на грошові кошти позивача, а тому зупинення судом дії постанови ВДВС порушує права Комітету, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №826/8556/17 та від 25.04.2019 по справі №826/10936/18. Вказуючи на відсутність будь-яких ознак протиправності оскаржуваної позивачем постанови ВДВС про накладення арешту на кошти та майно боржника від 03.12.2025 у виконавчому провадженні №79729061 та на те, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше, скаржник виходячи з положень ст.1173 Цивільного кодексу України вважає, що зазначені судом обставини відповідно до ст.150 КАС України навіть у разі їх доведення не повинні були слугувати підставами для застосування заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.03.2021 по справі № 640/23179/19, від 13.10.2020 по справі № 460/549/20, від 11.12.2019 у справі № 826/16216/18, від 20.03.2019 по справі №826/14951/18, від 30.09.2021 по справі №160/7358/21

За наведених обставин та звертаючи увагу на те, що скасування судом індивідуального акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням, і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій, скаржник наголошує, що з урахуванням обраного позивачем способу судового захисту та закріплених за адміністративними судами повноважень за результатом розгляду справи, у разі наявності підстав для задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, до якого належить й оспорювана постанова ВДВС про накладення арешту на кошти та майно боржника від 03.12.2025 у виконавчому провадженні №79729061, Комітетом наголошується на необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для вжиття у цьому випадку заходів забезпечення позову за заявою ТОВ «БаДМ», оскільки такі висновки не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а на обґрунтування своїх вимог та на спростування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що:

1) стосовно скасування ухвали суду відповідно до п.4 ч.3 ст.317 КАС України наголошує, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи, і нормами КАС України на даній стадії не передбачається обов`язок суду здійснювати долучення третіх осіб або проводити розгляд заяв про забезпечення позову з повідомленням чи викликом учасників справи. А виходячи з того, що розгляд заяв про забезпечення позову в Україні здійснюється судами за однаковим принципом у всіх процесах - не пізніше 2 днів з дня надходження заяви без виклику учасників справи (ст.140 ГПК, ст. 153 ЦПК, ст. 154 КАСУ), і заходи забезпечення позову у формі судового рішення (ухвали) не є тотожнім рішенню про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб яке можливе лише за результатами розгляду справи по суті, адже ухвала про вжиття заходів про забезпечення позову спрямована лише на збереження існуючого стану сторін до вирішення спору по суті, та не стосується (не встановлює, не припиняє та не змінює) права, свободи, інтереси та (або) обов`язки АМКУ, а вжиті заходи не тотожні позовним вимогам та вжиті у межах та обсязі визначених КАС України.

2) з приводу посилання на ухвалу Господарського суду м. Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 зазначає, що вказана ухвала не була підставою для застосування заходів забезпечення і її скасування не має правового значення, а також звертає увагу на те, що висновок Великої палати Верховного суду від 15.06.2021 року у справі №922/24/16/17 не є релевантним до обставин у цій справі, оскільки стосується питань наслідків скасування рішення суду у цивільно-господарських правовідносинах з питання визначення дати відновлення дії іпотеки у разі скасування судового рішення, на підставі якого було виключено запис про обтяження.

3) відносно посилання на не надання оцінки правомірності чи протиправності дій відповідача вимогам п.2, ч.2. ст.150 КАСУ (як зазначено у п.69 ухвали), і вжиття заходів забезпечення позову з підстав визначених п.1 ч.2 ст.150 КАС України, позивач акцентує увагу, що заходи забезпечення у цій справі застосовні саме з метою збереження правового становища сторін до розгляду судом справи про правомірність дій державного виконавця Савки Л. О. щодо відкриття виконавчого провадження № 79729061 та накладення арешту на майно та кошти ТОВ «БаДМ», та розгляду питання правомірності винесення відповідних постанов у виконавчому провадженні №79729061, врахувавши об`єктивні обставини зокрема наявність виконавчого провадження, арешту рахунків, наявної кредиторської заборгованості та те, що діяльність ТОВ «БаДМ» є критично важливою для функціонування системи охорони здоров`я України в умовах воєнного стану, чутливий та соціально значущий напрямок діяльності Позивача (оптова торгівля лікарськими засобами).

За вказаних обставин позивач вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що за приписами Закону України «Про виконавче провадження» звернення виконавцем стягнення на майно боржника та його реалізація, в тому числі шляхом проведення торгів, а також звернення стягнення на кошти, які наявні на рахунках боржника, є виконавчою дією, яка здійснюється на примусове виконання виконавчого документа. Зупинення такої виконавчої дії здійснюється виконавцем шляхом винесення постанови відповідно до вимоги п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» і у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, зазначається, що забезпечення позову у вказаний спосіб відповідає ч.2 ст.150 КАС України, якою обумовлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

4) з приводу недоведеності позивачем підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у відзиві звертається увага на те, що у спірному випадку судом встановлено саме існування спору між сторонами та обрано адекватні заходи забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу в законну силу судового рішення в цій справі, і такі висновки суду першої інстанції цілком відповідають Рекомендаціям № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, згідно з яким рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами… а суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта. Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правоможний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади, і саме зазначена Рекомендація закликає держави члени дотримуватись у своєму праві та практиці принципів, які застосовуються до тимчасового судового захисту стосовно адміністративних актів.

При цьому, наголошуючи, що його діяльність є критично важливою для функціонування системи охорони здоров`я України в умовах воєнного стану, оскільки з першого дня повномасштабної агресії російської федерації ТОВ «БаДМ» імпортує, відвантажує та доставляє життєво необхідні препарати антибактеріальні, онкологічні, інсулін, засоби інтенсивної терапії, анестетики до Збройних Сил України, військових частин, волонтерських організацій та міжнародних гуманітарних місій. Підприємство офіційно визнано критично важливим за критеріями Міністерства охорони здоров`я та Кабінету Міністрів України (наказ Міністерства охорони здоров`я від 17.04.2023 № 724; наказ Міністерства охорони здоров`я від 18.04.2024 № 664; наказ Міністерства охорони здоров`я від 13.01.2025 № 88), що саме і було досліджено та встановлено судом першої інстанції як і те що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 у виконавчому провадженні №79729061 можуть мати незворотні наслідки як для позивача, так і для кінцевих споживачів лікарських засобів що постачаються позивачем. Позивач вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у даній справі, у разі відмови у задоволені позову, буде мати наслідком лише відтермінування стягнення штрафу за рішенням Антимонопольного комітету України № 370-р. що вочевидь не завдає жодної шкоди ні третій особі ні відповідачу у справі.

5) з приводу доводів апеляційної скарги Антимонопольного комітету України про правомірність його звернення до ДВС з заявою про примусове виконання рішення, позивачем наголошується, що вказані обставини мають бути встановлені під час вирішення спору по суті у цій справі, та не стосуються підстав забезпечення позову за ухвалою на яку

подано скаргу.

Разом з тим, позивач звертаючи увагу на положення ч.4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідно змісту якої «Порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за заявою сторони відповідного рішення зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону або господарським судом не визначено інше, підкреслю, що внаслідок звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 370-р від 31.07.2025 в частині, що стосується ТОВ «БаДМ» та прийняття позовної заяви ТОВ «БаДМ» до розгляду суду з відкриттям провадження у справі № 910/12276/25 ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025, виконання Рішення №370-р від 31.07.2025 зупинено в силу закону з 06.10.2025, тобто, з дати відкриття провадження у справі № 910/12276/25 і на час розгляду справи №910/12276/25, а розгляд вказаної справи наразі триває.

Окремо позивач також звертає увагу апеляційного суду на те, що за приписами ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу, отже, встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням, а строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України. За вказаних обставин, у позивача з моменту отримання 02.09.2025 Рішення № 370-р, було два місяці на його виконання (з 02.09.2025 до 02.11.2025 року), а оскільки позивач скористався своїм правом на оскарження рішення, двомісячний строк зупинився з огляду на приписи ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з 06.10.2025, тобто, дня відкриття провадження у справі №910/12276/25.

Також позивач вказує, що рішення АМК №697 було винесено через три місяці з моменту винесення рішення Антимонопольного комітету України №370-р від 31.07.2025, що є безпрецедентним випадком за весь час існування АМК, адже зазвичай такі рішення приймають одразу, виходячи з наявності обставин у справі які реально обумовлюють необхідність захисту суспільних інтересів шляхом усунення порушення, утриманням від певних дій чи навпаки вчинення конкретних дій. Оскільки ніяких передумов прийняття рішення №697 на час винесення рішення №370 не існувало, і за весь час (з моменту прийняття рішення №370) жодні обставини не змінились, ТОВ «БаДМ» не вчиняє дій спрямованих на ухилення від виконання рішення № 370, не здійснює незаконних дій, сумнівних операцій чи переказів, але натомість АМК без будь-яких законних обґрунтувань вирішив визнати рішення №370 таким дія якого не зупиняється, хоча ч.8 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу саме у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується. Отже, не зважаючи на приписи вказаної норми, не дивлячись на відсутність повноважень та підстав для видання наказу, зупинені строки визначені ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», винесений АМКУ наказ № 144-Ю/25 від 26.11.2025 не ґрунтується на вимогах закону та а його подання на примусове виконання до відповідача у цій справі не відповідає вимогам Закон України «Про виконавче провадження» (ст. 3), який не передбачає примусове виконання наказів виданих АМК, та у період коли строки сплати штрафу за рішенням АМК зупинені, але вказані обставини позивач вважає такими, що підлягають перевірці під час вирішення спору у цій справі по суті.

Нерелевантними позивач вважає також посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 11.03.2026 по справі № 640/23179/19, від 13.10.2020 по справі № 460/549/20 та від 11.12.2019 по справі 826/16216/18 та інші, оскільки наведені скаржником постанови стосуються застосуванню заходів забезпечення з мотивів явної неправомірності рішень суб`єктів владних повноважень (п.2. ч.2 ст.150 КАСУ), але у даному випадку суд при вирішенні питання забезпечення позову не надавав оцінки правомірності дій відповідача, а виходив з інших підстав, а саме підстав визначених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС, тобто, з наявності обставин які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист прав позивача або їх відновлення за захистом яких він звернувся, тобто заходи вжиті судом з метою збереження правового становища сторін до розгляду судом справи про правомірність дій відповідача оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, позивач наголошує, що сам скаржник у своїй скарзі, посилаючись на положення ст.1173 ЦК України фактично тим самим визнає, що у разі визнання незаконними

рішень органу влади позивачу доведеться здійснювати додаткові заходи щодо відшкодування шкоди, завданих таким органом, коштом держави. Тобто, у разі якщо протягом розгляду справи відбудеться виконання у ВП 79729061 (стягнення коштів, продаж майна), а за результатами розгляду справи позов буде задоволено і дії та постанови виконавця будуть визнані неправомірними, позивачу будуть завдані прямі збитки у розмірі незаконно стягнутого штрафу у розмірі 2,4 млрд грн, та виконавчого збору, а також буде завдана шкода заподіяною зупинкою роботи підприємства, втратою ділових партнерів, репутації, збитків тощо, і вочевидь в такому випадку позивачу доведеться звертатись з позовами до Держави для відшкодування завданих збитків, повернення сум сплаченого штрафу, виконавчого збору, пені, повернення реалізованого майна (останнє до речі може бути неможливим у разі продажу майна у порядку визначеному п.1. ч.2 ст.388 ЦК України яка імперативно встановлює неможливість витребування у такому випадку майна від добросовісного набувача). При цьому позивачу необхідно буде сплачувати судові збори за подання відповідних позовів, скарг, нести інші витрати та тягар доказування (у випадку якщо виконання у ВП 79729061 не призведе до повної ліквідації підприємства). Що як не це свідчить про істотне ускладнення або навіть унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зокрема права вільно володіти та розпоряджатися власним майном, грошовими коштами, здійснювати господарську діяльність, тощо.

З приводу неправомірності дій відповідача та незаконності постанов, посилаючись на положення ст.1, ст.3, п.1 і п.9 ч.4 ст.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» позивач вказує, що накази АМКУ не визначено Законом як виконавчий документ, і такий наказ № 144-Ю/25 від 26.11.2025 не є рішенням у розумінні п.7) ч.1 ст.3 Закону №1404, як і Рішення № 370-р не є виконавчим документом, тому відповідач мав би повернути стягувачу наказ № 144-Ю/25 від 26.11.2025 з підстав того, що «виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем», а посилаючись на положення ч.3 ст.56 та ч.4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з урахуванням яких Рішення № 370-р від 31.07.2025 зупинено в силу закону з 06.10.2025, тобто, з дати відкриття провадження у справі № 910/12276/25 та на час розгляду справи №910/12276/25, позивач наголошує, що всупереч вказаним нормам закону державний виконавець не перевіривши наявності обставин для повернення стягувачу наказу № 144-Ю/25 від 26.11.2025 відкрив виконавче провадження, що й стало підставами для звернення до суду з позовом у цій справі, і саме вказані питання мають розглядатися судом під час вирішення спору у цій справі, натомість оскаржуваною у цій справі ухвалою судом досліджувалося та бралося до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 у виконавчому провадженні №79729061 можуть мати незворотні наслідки як для позивача, так і для кінцевих споживачів лікарських засобів що постачаються позивачем.

За викладених вище обставин та того, що діяльність позивача є критично важливою для функціонування системи охорони здоров`я України в умовах воєнного стану, оскільки з першого дня повномасштабної агресії російської федерації ТОВ «БаДМ» імпортує, відвантажує та доставляє життєво необхідні препарати антибактеріальні, онкологічні, інсулін, засоби інтенсивної терапії, анестетики до Збройних Сил України, військових частин, волонтерських організацій та міжнародних гуманітарних місій. Підприємство офіційно визнано критично важливим за критеріями Міністерства охорони здоров`я та Кабінету Міністрів України (наказ Міністерства охорони здоров`я від 17.04.2023 № 724; наказ Міністерства охорони здоров`я від 18.04.2024 № 664; наказ Міністерства охорони здоров`я від 13.01.2025 № 88), що саме і досліджувалося та враховувалося судом першої інстанції, позивач вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у даній справі, у разі відмови у задоволені позову, буде мати наслідком лише відтермінування стягнення штрафу за рішенням Антимонопольного комітету України № 370-р. що вочевидь не завдає жодної шкоди ні третій особі ні відповідачу у справі, а також з огляду на те, що за час дії заходів забезпечення позову, а натомість позивач має можливість продовжувати виконання своєї соціально-значимої місії з забезпечення сфери охорони здоров`я всієї країни ліками, не здійснює жодних дій спрямованих на виведення капіталу тощо. При тому, що здійснення стягнень у виконавчому провадженні до розгляду питання правомірності такого виконавчого провадження не тільки призведе необґрунтованих, неправомірних збитків для позивача (у вигляді неправомірного позбавлення права розпоряджатись та вільно володіти своїм майном та якому доведеться докласти значних зусиль для відновлення порушених прав та інтересів, при цьому є очевидним, що реально відновити ділову репутацію чи реально повернути кошти з пустого бюджету країни буде вже неможливим) а й завдасть непоправної та нічим необґрунтованої шкоди всій сфері охорони здоров`я України, та поставить під загрозу здоров`я та життя громадян України через фізичну відсутність або дефіцит лікарських засобів на ринку.

Заслухавши пояснення представників учасників по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за матеріалами справи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з позовом у цій справі до Дніпропетровського окружного адміністративного суду Товариство з обмеженою відповідальністю «БаДМ» звернувся 07.01.2026 через систему «Електронний суд» та просив: визнати протиправними дії державного виконавця Савки Л.О. щодо відкриття виконавчого провадження №79729061 та накладення арешту на майно та кошти ТОВ «БаДМ»; скасувати постанову державного виконавця від 03.12.2025 про відкриття виконавчого провадження №79729061 (з ідентифікатором для доступу Г46АА3ГБВЕ67) та постанови про арешт коштів ТОВ «БаДМ» про арешт майна ТОВ «БаДМ», про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, вказуючи на обґрунтування заявлених вимог про те, що ТОВ «БаДМ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №370-р від 31.07.2025 в частині, що стосується ТОВ «БаДМ» і ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12276/25, а тому відповідно до ч.4 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України зупинятися виконання оскаржуваного рішення на час розгляду справи. Проте, Антимонопольним комітетом України 23.10.2025 було прийнято рішення № 697-р, яким визнано рішення № 370-р від 31.07.2025 таким, дія якого не зупиняється, тому 02.12.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/14711/25 було задоволено заяву ТОВ «БаДМ» про забезпечення позову та зупинено виконання рішення № 697-р від 23.10.2025 в частині, що стосується ТОВ «БаДМ». Разом з тим, незважаючи на те, що внаслідок зупинення рішення № 697-р автоматично було відновлено зупинення дії основного рішення № 370-р від 31.07.2025, а отже, з 02.12.2025 підстави для примусового виконання були відсутні, 03.12.2025 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 79729061 на підставі наказу АМКУ №144-Ю/25 від 26.11.2025 та винесено оскаржувані постанови про арешт коштів і майна, і такі дії, на думку позивача, є протиправними, оскільки порушують ч.4 ст.4, ч.9 ст.37, ч.1 ст.2, п.2 ч.1 ст.34, ч.2 ст.34, п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», принцип законності та обов`язковість судових рішень.

Як встановлено за матеріалами справи, 07.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від ТОВ «БаДМ» також надійшла заява про забезпечення позову, якою заявлено про: зупинення примусового стягнення у відкритому 03.12.2025 державним виконавцем Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі Наказу Антимонопольного комітету України №144-Ю/25 від 26.11.2025 про стягнення штрафу у розмірі грн з ТОВ «БаДМ» виконавчому провадженні №79729061; зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт коштів ТОВ «БаДМ» з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму ,13 грн; зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт майна ТОВ «БаДМ»; зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про стягнення виконавчого збору; зняття арешту з коштів та майна ТОВ «БаДМ» у виконавчому провадженні № 79729061; а також про заборону відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії, які спрямовані на блокування (арешт) рахунків ТОВ «БаДМ», які відкриті у державних чи приватних банках та фінансових установах, з метою запобігання перешкоджання ТОВ «БаДМ» виконувати покладені на нього функції, а будь-яким банківським та фінансовим установам заборонити вчиняти дії, направлені на блокування (арешт) грошових коштів ТОВ «БаДМ» та виконання постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначалося, що розмір штрафу становить 2374168 475 (два мільярди триста сімдесят чотири мільйони сто шістдесят вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень, і такий розмір штрафу є критично непідйомним для позивача та перевищує наявні ліквідні кошти. Оскільки ТОВ «БаДМ» має ліцензії на імпорт та оптову торгівлю (серія АЕ №192405, №192538), щорічно постачає препарати з Національного переліку основних лікарських засобів (Постанова Кабінету Міністрів України №333) і будь-яке блокування діяльності ТОВ «БаДМ» через виконання рішення АМКУ є прямою загрозою національній безпеці у сфері охорони здоров`я, а арешт коштів на суму понад 2,6 млрд грн вже призводить до підриву платоспроможності та повного паралічу господарської діяльності позивача, з катастрофічними наслідками для всього фармацевтичного ринку України з огляду на системоутворюючу роль ТОВ «БаДМ» (щоденне постачання щонайменше 20 000 клієнтів; співпраця з понад 450 виробниками і постачальниками; обслуговування понад 18 000 аптек та медичних закладів по всій Україні; ургентна доставка кожного дня, включаючи прифронтові території (Донеччина, Харківщина, Запоріжжя, Херсонщина, Дніпропетровщина тощо) 3 5 разів на тиждень навіть в умовах обстрілів; постачання ЗСУ та військовим лікувальним закладам), заявник вказуючи, що ТОВ «БаДМ» є ключовим елементом національної системи постачання ліків у воєнний час, офіційно визнано об`єктом критичної інфраструктури і блокування рахунків унеможливлює: оплату комунальних послуг (електрика, тепло, газ, паливо для генераторів), що призведе до порушення температурного режиму зберігання та втрати ліків; виплату зарплат працівникам (близько 3000 робочих місць); закупівлю палива для транспорту та зрив доставки; розрахунки з постачальниками та припинення імпорту, і навіть у разі подальшого задоволення позову відновлення діяльності в попередньому обсязі буде неможливим через розірвані ланцюги постачання, втрату довіри партнерів та деградацію інфраструктури - на думку заявника, неправомірне стягнення в період оскарження рішення АМКУ істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду на користь позивача, оскільки вилучить необхідні кошти, призведе до дефіциту життєво важливих препаратів (інсулін, онкопрепарати, антибіотики), втрати товарів вартістю сотні млн грн, пошкодження складів у зимовий період та зриву постачань на прифронтові території, тому просить вжити заходи забезпечення позову, які не збігаються з позовними вимогами та мають виключно тимчасовий процесуальний характер і спрямовані тільки на збереження стану до ухвалення судом рішення по суті спору у цій справі.

Як встановлено колегією суддів, вирішуючи подану ТОВ «БаДМ» заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції керуючись положеннями ч.1 і ч.2 ст.150 та ч.1 ст.154 КАС України обґрунтовано послався на те, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, з урахуванням приписів ч.4 ст.150 КАС України, за змістом яких відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, та того, що заходи забезпечення позову мають відповідати предмету позовної заяви але водночас, вжиття таких заходів не повинно зумовлювати фактичного вирішення спору по суті, а має бути спрямованим лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті - суд першої інстанції наголосив, що саме вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів забезпечення позову забезпечує можливість реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача і відповідно, спираючись на положення ч.1 і ч.2 ст.151 КАС України звернув увагу, що позов може бути забезпечено судом шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, також як і може застосувати кілька заходів забезпечення позову, але заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, із врахувуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, за наведених норм КАС України та того, що суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у даному випадку суд першої інстанції при розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову вдався до перевірки та оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.

Колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваної у цій справі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року також встановлено, що дотримуючись визначеного ст.154 КАС України порядку розгляду заяви про забезпечення позову, з урахуванням сутності інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві, як попереднього судового захисту, запровадженого на законодавчому рівні саме з метою гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі і у спосіб, що визначений ч.4 ст.150 КАС України - суд першої інстанції детально дослідив обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги по забезпечення позову у цій справі.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "БаДМ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №370-р від 31.07.2025, в частині, що стосується ТОВ «БаДМ». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 прийнято позовну заяву ТОВ «БаДМ» до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12276/25, але Антимонопольним комітетом України 23.10.2025 прийнято рішення №697-р (надалі Рішення №697-р), яке одержано позивачем 24.10.2025 за вх.№297/25/0044/002-Вхі-Р та яким визнано рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/14711/25 було частково задовольнив заяву про забезпечення позову ТОВ «БаДМ» та зупинено виконання рішення Антимонопольного комітету України № 697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється» в частині, що стосується ТОВ «БаДМ», і розгляд справи про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №697-р від 23.10.2025 на цей час триває, заходи забезпечення зберігають свою чинність.

Разом з тим, 03.12.2025 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №79729061 на підставі наказу АМКУ від 26.11.2025 №144-ю/25 виданого на виконання рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р, яке набрало чинності (законної сили), та винесено постанови про арешт коштів ТОВ «БаДМ» з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму ,13 грн, про арешт майна ТОВ «БаДМ», про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, що на думку позивача є протиправним, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанов про арешт (03.12.2025) виконання рішення АМКУ № 370-р від 31.07.2025 було зупинено в силу вимог закону та рішення суду у справі №910/14711/25, що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025, а тому на переконання позивача державний виконавець не мав законних підстав для прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження і це є порушенням вимог ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження, яка передбачає повернення виконавчого документа без виконання у разі, якщо виконання рішення неможливе (зокрема, через зупинення судом), а також ч.9 ст.37 цього Закону за змістом якої державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу у разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення», а додатково виконавець зобов`язаний перевірити наявність обставин для зупинення перед відкриттям виконавчого провадження відповідно до загальних принципів (ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження): «Виконавче провадження здійснюється на засадах… законності неухильного додержання вимог законодавства України».

Отже, за висновками суду, оскільки примусове виконання у виконавчому провадженні №79729061 до розгляду судом заявлених у цій справі позовних вимог призведе до стягнення з позивача грошових коштів, що нівелює визначене ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства, а для відновлення порушених прав заявника необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з огляду на приписи ч.1 ст.150 КАС України та наведену Верховним Судом правову позицію у постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, визнано, що у даному спірному випадку шкода для позивача та суспільства (безперебійне постачання ліків) значно перевищує наслідки для відповідача від тимчасового зупинення стягнення, чим порушується принцип співмірності як балансу негативних наслідків.

При цьому, досліджуючи питання можливості/неможливості збереження правового становища сторін у цій справі до розгляду судом спору по суті, а також можливих наслідків для позивача, пов`язаних з відкриттям виконавчого провадження № 79729061 і накладенням арешту на майно та кошти ТОВ «БаДМ», та з винесенням інших відповідних постанов у цьому виконавчому провадженні, суд першої інстанції проаналізувавши положення ст.1, ст.10, ч.2 і ч.4 ст.27, п.2 ч.1 і ч. 2 ст.34, ч.1 ст.48, ч.1 і ч.2 та ч.5 ст.52, ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» наголосив, що звернення виконавцем стягнення на майно боржника та його реалізація, в тому числі і шляхом проведення торгів, а також звернення стягнення на кошти, які наявні на рахунках боржника, є виконавчими діями які здійснюються задля примусового виконання виконавчого документа, при цьому стягнутий виконавчий збір вже протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби перераховується до Державного бюджету України, і зупинення будь-яких в тому числі і перелічених виконавчих дій здійснюється виконавцем шляхом винесення постанови відповідно до вимоги п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Саме за наведених вище обставин, з метою збереження правового становища сторін до розгляду судом справи про правомірність дій державного виконавця Савки Л.О. щодо відкриття виконавчого провадження № 79729061 та накладення арешту на майно і кошти ТОВ «БаДМ», а також правомірності винесення відповідних постанов у виконавчому провадженні №79729061, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги заяви ТОВ «БаДМ`про забезпечення позову в частині: - зупинення примусового стягнення у виконавчому провадженні №79729061, яке 03.12.2025 відкрито державним виконавцем Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі Наказу Антимонопольного комітету України №144-Ю/25 від 26.11.2025 про стягнення штрафу у розмірі 2374168 475 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»; - зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму ,13 грн; - зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт майна Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ»; - зупинення дії постанови державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про стягнення виконавчого збору, що саме і є предметом оскарження в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду про забезпечення позову за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що за загальновстановленими правилами забезпечення позову, метою вжиття відповідних заходів є саме охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що спір у цій справі стосується саме дій та винесених постанов державного виконавця Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №79729061, відкритому 03.12.2025 відкритого на підставі Наказу Антимонопольного комітету України №144-Ю/25 від 26.11.2025 про стягнення штрафу у розмірі 2374168 475 грн з ТОВ «БаДМ», який разом з рішеннями Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 № 370-р та від 23.10.2025 № 697-р є предметом оскарження у справі № 910/12276/25 та у справі №910/14711/25.

Відповідно, усі питання, що пов`язанні з настанням можливих негативних наслідків для позивача, в тому числі і погіршення фінансового стану позивача, господарської діяльності як об`єкта критичної інфраструктури, зрив постачань лікарських засобів Збройним Силам України, військовим шпиталям, прифронтовим територіям та медичним закладам, втрату товарів через порушення режиму зберігання, неможливість відновлення діяльності навіть у разі задоволення позову через розрив ланцюгів постачання та деградацію інфраструктури безпосередньо пов`язані не з діями державного виконавця Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та винесеними відповідними постановами у виконавчому провадженні №79729061, а з винесеними Антимонопольним комітетом України рішеннями: від 31.07.2025 №370-р про накладення на ТОВ «БаДМ» штрафу у розмірі грн. та від 23.10.2025 №697-р яким визнано рішення Антимонопольного комітету України від 31.07.2025 №370-р таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду, яким є предметом перевірки Господарського суду у справах №910/12276/25 та № 910/14711/25

Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 640/24600/20 зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача. Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Оскільки інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі, і заходи забезпечення мають бути адекватними та співмірними, а адміністративний суд в свою чергу вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову має враховувати співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії, які є предметом позову на забезпечення якого такі заходи вживаються, колегія суддів виходить з принципів розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову у цій справі та наголошує, що навіть у разі задоволення заявлених позивачем вимог до державного виконавця Савкою Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України питання ймовірного порушення прав та інтересів позивача вирішено по суті не буде, оскільки це питання має вирішуватися по суті у інших справах Господарського суду №910/12276/25 та № 910/14711/25, отже доводи позивача у цій справі за ініційованим ним питанням про забезпечення позову шляхом зупинення примусового стягнення у виконавчому провадженні №79729061, відкритому підставі Наказу Антимонопольного комітету України №144-Ю/25 від 26.11.2025 про стягнення штрафу у розмірі 2374168 475 грн з ТОВ «БаДМ» та дії постанов державного виконавця Савки Л.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.12.2025 про арешт коштів ТОВ «БаДМ» з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму ,13 грн., від 03.12.2025 про арешт майна ТОВ «БаДМ», від 03.12.2025 про стягнення виконавчого збору, а також заборони відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти дії, які спрямовані на блокування (арешт) рахунків ТОВ «БаДМ», які відкриті у державних чи приватних банках та фінансових установах, і заборони будь-яким банківським та фінансовим установам вчиняти дії, спрямовані на блокування (арешт) грошових коштів ТОВ «БаДМ» та виконання постанов Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника.

За наведених обставин та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 15.09.2020 по справі №753/22860/17, згідно якої конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача колегія суддів визнає доводи позивача про можливе порушення його прав та інтересів у разі невжиття заходів забезпечення позову до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є не обґрунтованими та доказово не підтвердженими в тому числі і в частині, що стосуються тверджень про можливість ускладнення чи неможливості виконання рішення суду в подальшому, а обраний позивачем спосіб захисту у такий спосіб є не ефективним, оскільки можливе порушення прав безпосередньо по суті пов`язано зі стягненням штрафу у розмірі грн за рішенням Антимонопольного комітету України, яке саме і прийнято на виконання державною виконавчою службою.

Підсумовуючи вказане, а також враховуючи, що позивачем у цій справі документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення саме у цій справі, а в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України якимось чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на час подання та розгляду заяви про забезпечення позову у цій справі позивачем не підтверджено існування обставин, які б безумовно вказували б на те, що невжиття заходів забезпечення позову до може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Безпідставними на переконання колегії суддів вважає висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що невжиття заходів забезпечення позиву до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тим більш, що гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання чітко унормовано Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким в тому числі передбачено порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами).

Крім того, аналізуючи положення Закону України «Про Антимонопольний комітет України» на підставі якого діє особа, що подала апеляційну скаргу у цій справі вважаючи порушеними права та інтереси Комітета оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову та положення ст.ст.48, 56, 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції від 11.01.2001 №2210-III якими безпосередньо прописано підстави та умови «зупинення дії» і «зупинення виконання рішень органів АМК» та роз`яснюється як розмежовуються ці поняття, а також чітко визначаються загальні правила і механізм зупинення виконання рішення АМК, колегія суддів звертає увагу у даному спірному випадку на те, що виконавче провадження є завершальною стадією як судового провадження так і примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), що в свою чергу свідчить про відсутність у позивача можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача саме у обраний у цій справі спосіб.

У даному випадку на переконання колегії суддів суттєвим є предмет спору у цій справі, до розгляду якого по суті позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення примусового стягнення з ТОВ «БаДМ» застосованого Антимонопольним комітетом України штрафу у розмірі грн, і тому відповідно, суд першої інстанції мав би врахувати положення пп.5 п.3 ст.151 КАС України, якою прописано, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та виходячи з положень п.2 ч.1 ст.315 і п. 1, п. 3 ч.1 ст.317 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та помилково застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст.150, 157, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року скасувати.

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2026 року

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун