Справа № 991/4643/26
Суддя: Крикливий В. В.
Дата ухвалення: 2026-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
Справа № 991/4643/26
Провадження № 2-аз/991/2/26
судді Крикливого В.В. на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 08.05.2026
08 травня 2026 року м. Київ
06.05.2026 до Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Міністерства юстиції України (далі - Позивач) до ОСОБА_1 (далі - Відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2). Посилаючись на наявність підстав, передбачених ст. 5-1 Законом України «Про санкції», Позивач просить застосувати до відповідачів санкцію, передбачену п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Законом України «Про санкції», та стягнути в дохід держави активи, якими вони володіють та щодо яких можуть вчинятися дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.
У позовній заяві, окрім сторін, зазначено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Терра Естейт», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Boulet Sales LP, ТОВ «Атерна», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява Міністерства юстиції України про забезпечення позову від 06.05.2025. У цій заяві Позивач просив:
1) заборонити державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій, прямо передбачених Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» щодо:
3) заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо нерухомого майна:
- нежитлової будівлі котеджу № 1 літ. А, площею 229,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 18406333), яка належить ОСОБА_2 ;
- гаражу літ. Л, площею 43,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 18412278), який належить ОСОБА_2 ;
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судову справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючої Задорожньої Л.І., суддів Крикливого В.В. та Шкодіна Я.В.
Ухвалою від 08.05.2026, яку постановлено більшість голосів членів колегії, частково задоволено заяву про забезпечення позову. Цією ухвалою відмовлено у застосуванні забезпечення позову у вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна», ТОВ «Атерна», Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судове рішення у цій частині вмотивовано тим, що предметом спору у справі є активи у вигляді часток у статутних капіталах ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна», ТОВ «Атерна», грошові кошти відповідачів, які зберігаються на банківських рахунках, нерухоме та рухоме майно, яке належить відповідачам та третім особам на стороні відповідачів.
Водночас, позовна заява не містить вимог про стягнення в дохід держави нерухомого майна, яке належить ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна», ТОВ «Атерна», щодо якого заявник просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій.
Заявлені заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна», ТОВ «Атерна», не стосуються безпосередньо предмета позову та не є співмірними із заявленими позовними вимогами про стягнення часток у статутних капіталах товариств. При цьому відповідні товариства є окремими юридичними особами приватного права, створеними та зареєстрованими відповідно до законодавства України, а майно таких товариств є відокремленим від майна їх учасників.
Не можу погодитись з рішенням більшості колегії суддів про часткове задоволення заяви про забезпечення позову. Вважаю, що заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення у повному обсязі. Тому відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України вважаю за необхідне письмово викласти свою окрему думку.
Мотиви незгоди з рішення більшості колегії суддів
Так, в адміністративному спорі накладення арешту на частки учасника (корпоративні права) та арешту на майно самої юридичної особи - це юридично різні заходи, які мають різний предмет і наслідки. Тому сам по собі арешт частки не завжди унеможливлює відчуження нерухомості підприємством.
Арешт 100% частки зазвичай блокує відчуження корпоративних прав, зміну власника юридичної особи, інколи - зміну складу учасників чи реєстраційні дії. Однак юридична особа залишається окремим суб`єктом права і формально може продовжувати розпоряджатися своїм майном через органи управління. Тому якщо існує ризик відчуження саме нерухомого майна товариства, його обтяження, внесення до статутного капіталу інших осіб тощо - арешт нерухомості може бути самостійно виправданим і пропорційним заходом забезпечення позову.
Водночас попри те, що предметом позову формально є стягнення у дохід держави часток у статутних капіталах ТОВ «Бетель», ТОВ «Солейленд Девелопмент», ТОВ «Інтертауер Україна» та ТОВ «Атерна», вартість та економічний зміст таких корпоративних прав безпосередньо визначаються активами відповідних товариств, насамперед нерухомим майном.
Відчуження або обтяження нерухомого майна товариств під час розгляду справи може істотно змінити економічну цінність корпоративних прав, щодо яких заявлено позовні вимоги, а відтак - унеможливити або суттєво ускладнити ефективне виконання можливого рішення суду про стягнення таких активів у дохід держави.
Хоча юридична особа є самостійним суб`єктом права, а її майно є відокремленим від майна учасників, у цій категорії спорів саме корпоративні права використовуються як інструмент опосередкованого володіння та контролю над активами. Тому забезпечення позову має оцінюватися не лише формально через тотожність об`єкта позову та заходу забезпечення, а й через їх функціональний та економічний зв`язок.
Застосування лише заборони щодо реєстраційних дій стосовно часток у статутних капіталах не виключає можливості подальшого відчуження нерухомого майна самими товариствами через їх виконавчі органи або уповноважених осіб. У такому випадку навіть за умови подальшого стягнення корпоративних прав у дохід держави відповідні товариства можуть бути фактично позбавлені основних активів, що нівелює мету застосування санкції та суперечить завданню інституту забезпечення позову.
При цьому заявлений захід забезпечення є тимчасовим, не передбачає переходу права власності чи позбавлення права користування майном, а лише обмежує можливість його відчуження або зміни правового статусу на час розгляду справи. Отже, такий захід є співмірним із заявленими вимогами та спрямований на збереження існуючого майнового стану до вирішення спору по суті.
Додатково варто зазначити, що у справах про накладення санкцій ризик швидкого перерозподілу активів через пов`язаних осіб, зміну структури власності або відчуження майна є об`єктивно підвищеним, а тому забезпечення має бути достатнім для недопущення втрати економічної сутності активу, який підлягає можливому стягненню.
Корпоративні права у товариствах, діяльність яких фактично зводиться до володіння та управління нерухомим майном, не можуть розглядатися відокремлено від активів таких товариств, оскільки саме це майно формує їх реальну майнову цінність. При цьому відсутність заходів забезпечення щодо нерухомого майна товариств створює ситуацію, за якої предмет позову може зберегти лише формальне юридичне існування при фактичній втраті економічного змісту.
З огляду на викладене, вважаю, що більшість колегії суддів безпідставно відмовила у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.
Суддя
Вищого антикорупційного суду Віталій КРИКЛИВИЙ