Справа № 400/3906/21
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

21 травня 2026 року

м. Київ

справа № 400/3906/21

адміністративне провадження № К/990/21765/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №400/3906/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, треті особи: Національний природний парк "Бузький Гард", Кабінет Міністрів України, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства культури України, треті особи: Національний природний парк "Бузький Гард", Кабінет Міністрів України, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у:

- нездійсненні контролю за виконанням Закону України "Про охорону культурної спадщини"(далі - Закон №1805-III), інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини по відношенню до об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, починаючи з 03.09.2009, по теперішній час;

- непризначення відповідних охоронних заходів внаслідок руйнування та пошкодження об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, внаслідок здійснення будівництва Ташлицької ГАЕС та підняття підпірного рівня Олександрівського водосховища на р.Південний Буг до позначки + 16 метрів та планування його підняття до позначки + 20,7 метрів ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";

- у щорічному незвітуванні, починаючи з 03.09.2009, перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереженості об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- непритягнення жодної особи до відповідальності за порушення законодавства про охорону культурної спадщини за знищення об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- нездійсненні жодних дій щодо спуску води в Олександрівському водосховищі на р.Південний Буг до рівня 8,00 метрів з метою відновлення об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- невиданні розпорядження та приписів заборони та припинення робіт ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", відокремлений підрозділ "Южно-Українська АЕС", поданого 17.04.2018 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, повідомлення про діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, а саме: завершення будівництва Ташлицької ГАЕС у складі гідроагрегатів 3-6 з поетапним підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р.Південний Буг до позначки + 20,7 м, внаслідок чого в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля відкрито реєстраційну справу та присвоєно їй програмними засобами ведення Реєстру реєстраційного номера справи про оцінку впливу на довкілля планової діяльності під номером ;

зобов`язання Міністерства культури України:

- здійснити контроль за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини по відношенню до об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- призначити відповідні охоронні заходи внаслідок руйнування та пошкодження об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького, внаслідок здійснення будівництва Ташлицької ГАЕС та підняття підпірного рівня Олександрівського водосховища на р. Південний Буг до позначки + 16 метрів та планування його підняття до позначки + 20,7 метрів ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";

- відзвітувати, починаючи з 03.09.2009, перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереження об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- здійснити дії щодо спуску води в Олександрівському водосховищі на р. Південний Буг до рівня 8,00 метрів з метою відновлення об`єкта культурної спадщини національного значення - історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького;

- видати розпорядження та приписи заборони та припинення робіт ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", відокремлений підрозділ "Южно-Українська АЕС", якого подав 17.04.2018 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, повідомлення про діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, а саме: завершення будівництва Ташлицької ГАЕС у складі гідроагрегатів 3-6 з поетапним підвищенням нормального підпірного рівня (НПР) Олександрівського водосховища на р.Південний Буг до позначки + 20,7 м, внаслідок чого в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля відкрито реєстраційну справу та присвоєно їй програмними засобами ведення Реєстру реєстраційного номера справи про оцінку впливу на довкілля планової діяльності під номером .

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства культури України, яка полягає у:

- нездійсненні контролю за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького з 03.09.2009;

- непризначенні охоронних заходів щодо історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького у зв`язку з виникненням загрози його руйнування або пошкодження внаслідок будівництва Ташлицької гідроакумулюючої електростанції.

Зобов`язано Міністерство культури України:

- здійснити контроль за виконанням Закону №1805-III, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини щодо історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- призначити охоронні заходи щодо історичного ландшафт-центру Буго-Гардівська паланка Війська Запорозького у зв`язку з виникненням загрози його руйнування або пошкодження внаслідок будівництва Ташлицької гідроакумулюючої електростанції. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Міністерство культури України оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

На адресу Верховного Суд через підсистему «Електронний суд» 13.05.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 повністю, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 скасувати в частині відмови у задоволені решти позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що у ній не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Верховний Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не врахував висновки Верховного Суду, які викладено в постановах від 06.12.2023 у справі №640/13105/21, від 05.07.2023 у справі № 380/15396/22, де суди констатували, що право на збереження й доступ до об`єктів культурної спадщини національного значення випливає безпосередньо зі статей 11, 54 та 66 Конституції України, є невід`ємним елементом людської гідності та легітимним об`єктом судового захисту для кожного громадянина.

Крім цього, скаржник стверджує, що апеляційним судом порушено фундаментальну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 06.02.2025 у справі №990/29/22, відповідно до якої протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо виконання публічних обов`язків (зокрема, за статтями 3, 5, 27 та 32 Закону № 1805-III з охорони Буго-Гардівської паланки) є за своєю юридичною природою триваючим правопорушенням, яке не закінчується після спливу первинних строків і триває безперервно доти, доки обов`язок не буде виконано повністю, а отже, суди нижчих інстанцій не мали правових підстав відмовляти у задоволенні вказаних вимог через надмірний формалізм чи помилкові твердження про пропуск строків звернення або абстрактність правового спору.

Верховний Суд ще раз наголошує, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування, у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Визначаючи зміст поняття "подібність правовідносин", Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, пункті 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7 та пункті 40 постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16, виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому, зміст правовідносин з під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Встановлюючи при виборі і застосуванні норм права необхідність врахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування таких норм права саме у подібних правовідносинах.

Перевіривши зміст поданої касаційної скарги, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на зазначені ним справи, в яких Верховним Судом викладені правові висновки стосовно застосування норм права, через неподібність обставинам справи.

Крім цього, обставини цієї справи та справ, які вказані скаржником з метою обґрунтування підстави касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Зокрема:

- у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 380/15396/22 предметом касаційного оскарження були судові рішення з процесуальних питань - ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023, за результатом касаційного прегляду судові рішення скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду;

- у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №640/13105/21 внаслідок порушення судами норм процесуального права, судом касаційної інстанції після скасування оскаржуваних судових рішень справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто вказане скаржником судове рішення не містить остаточного правового висновку, який міг би бути застосованим у спірних правовідносинах. До того ж по вказаній справі після нового розгляду судами попередніх інстанцій Верховним Судом ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог в частині відмови у задоволенні позову (постанова від 07.04.2026 у справі №№ 640/13105/21);

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №990/29/22 предметом позову було визнання протиправною бездіяльність Президента України та зобов`язання до вчинення певних дій (видати указ на підставі та в межах рішення Вищої ради правосуддя).

Отже, заявник касаційної скарги, пославшись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не продемонстрував наявності у цьому випадку одночасно і у взаємозв`язку тих чотирьох умов, про які йшлося вище і які зумовлюють можливість оскарження судових рішень із зазначеної підстави, а саме: 1) конкретну норму (норми) матеріального права, яку апеляційний суд застосував неправильно із вказанням; 2) постанови Верховного Суду та відображенням наведеного у ній висновку про те, як цю норму (норми) слід застосовувати та у цьому контексті; 3) зазначенням висновків суду апеляційної інстанції, що суперечать цій позиції; 4) посиланням на те, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Формальне відображення у касаційній скарзі певної сукупності норм матеріального права, які, на думку скаржника, неправильно застосували суди, а також переліку постанов Верховного Суду з частковим висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.

Відтак, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

В свою чергу, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню скаржнику, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №400/3906/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України, треті особи: Національний природний парк "Бузький Гард", Кабінет Міністрів України, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Шарапа