Справа № 160/12236/25
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2026-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2026 року

м. Київ

справа №160/12236/25

адміністративне провадження №Зі/990/72/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Олендера І.Я., розглянув у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із зазначеними судовими рішеннями не погодилася та звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20.04.2026 у відкритті касаційного провадження відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України.

22.04.2026 позивач звернулася із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 у справі № 160/12236/25 повторно.

Також ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25 з підстав виникнення сумнівів у заявника щодо об`єктивності та неупередженості вказаних суддів Верховного Суду.

У вищезазначеній заяві, заявник посилається на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає обставини, які, на його думку, виключають участь у розгляді справи № 160/12236/25 суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.

Так, обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_1 вважає, що колегія суддів фактично не вникала в підстави касаційного оскарження судових рішень та формально відмовила у відкритті касаційного провадження у малозначній справі, по якій судові рішення, на переконання скаржника, є явно незаконними. Такі дії суддів Верховного Суду Гончарової І.А., Ханової Р.Ф. та Юрченко В.П. викликають сумніви в їх неупередженості та об`єктивності, оскільки є сумніви в тому, що вищезазначені судді взагалі знайомились із змістом касаційної скарги ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2026 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25. Справу передано для проведення автоматизованого розподілу для визначення судді для розгляду заяви Гриценко Вікторії Анатоліївни про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі № 160/12236/25 передано для вирішення судді Олендеру І.Я.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі №160/12236/25, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу, з огляду на таке.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Так, у рішенні від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02, пункт 49) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, пункти 27, 28 і 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", № 33958/96, пункт 42). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", від 10 червня 1996 року, пункт 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею (суддями) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді (суддів), що вказують на його (їх) безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Таким чином не може бути підставою для відводу судді (суддям) заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

При розгляді заяви не встановлено будь-яких вищенаведених обставин, а доводи заяви та міркування у ній зазначені зводяться до припущень заявника та не доводять наявності обставин, які викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів при розгляді справи №160/12236/25.

Будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість колегії суддів в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості із заяви про відвід не вбачається.

Мотиви заявника фактично зводяться до того, що позивач висловлює недовіру колегії у складі судді-доповідача Гончарової І.А. та суддів Ханової Р.Ф. та Юрченко В.П. у зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за її попередньою скаргою.

Верховний Суд наголошує, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Таким чином доводи, які позивач ставить в обґрунтування заяви про відвід суддів не доводять необ`єктивності чи упередженості суддів під час розгляду цієї справи, оскільки такі ґрунтуються виключно на суб`єктивній незгоді позивача із процесом розгляду справи, які не підкріплені реальними доводами та доказами. Відповідно заява про відвід колегії суддів є необґрунтованою.

З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 160/12236/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

..........................

І.Я.Олендер,

Суддя Верховного Суду