Справа № 160/4907/26
Суддя: Кальник В.В.
Дата ухвалення: 2026-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року м. Дніпросправа № 160/4907/26

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №160/4907/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги в особі представника Підуста Олександра Миколайовича до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій позивач просив суд:

- визнати дії Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягали у вчиненні виконавчої дії винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат неправомірними;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 19.02.2026 року ВП №80303267 винесену посадовою особою Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України;

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.02.2026 року ВП №80303267 винесену посадовою особою Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на сьогодні сума, визначена у виконавчому документі, не підлягає примусовому стягненню. У зв`язку з цим, на думку позивача, винесення постанови про стягнення виконавчого збору є передчасним та таким, що безпідставно покладає на боржника додатковий фінансовий тягар. При цьому, зауважено, що законодавством унормовано, що поки діє військовий стан, відповідна категорія рішень суду та виконавчих документів, виданих на їх підставі, не передбачає можливості застосування заходів примусового виконання. Позивачем звернуто увагу, що оскільки виконавчий збір за своїм змістом є винагородою саме за здійснення заходів примусового виконання, то якщо відповідні заходи не здійснюється, такий виконавчий збір також не може бути стягнутий, з огляду на зупинення виконавчих дій імперативно передбачене нормами законодавства. Натомість, після закінчення військового стану не відомо, яка сума боргу за виконавчим документом буде підлягати примусовому стягненню (можливо боржник в цьому проміжку часу виконає рішення повністю), а тому, вказана в постанові про стягнення виконавчого збору сума, є такою яка визначена передчасно, що не передбачено вимогами діючого законодавства, а також суперечить п.1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, на думку позивача, вчинення виконавчої дії по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження вже суперечить суті самої заборони, передбаченої пунктом 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, щодо зупинення відповідних дій на період військового стану. Позивач вважає, що на період військового стану встановлено заборону на вчинення виконавчих дій щодо боржника, який є учасником ринку електричної енергії та включений у відповідний перелік на сайті НКЕРКП, і є пряма вказівка на зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, а тому посадовою особою відділу виконання неправомірно та передчасно винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Внесенням змін до Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень в частині стягнення інфляційних та річних для членів ринку електричної енергії, законодавець намагався на період військового часу надати можливість виконувати ці рішення підприємствам енергетичного сектору добровільно за наявності фінансової можливості. Проте, своїми діями, посадова особа фактично позбавила боржника можливості добровільно виконати рішення суду без сплати виконавчого збору.

Отже, позивач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 19.02.2026 року ВП № 80303267 та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.02.2026 року ВП № 80303267 підлягають скасуванню як такі, що винесені передчасно з огляду на введення законодавством мораторію на вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, тому виконавчі дії не повинні були вживатися. На думку позивача, скасуванням зазначених постанов, буде усунуто порушення права позивача (боржника у ВП), що полягає у понесенні додаткових витрат у вигляді виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неправильне застосування відповідачем пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та порушення відповідачем мети спеціального правового режиму для учасників ринку електричної енергії.

Зазначає, що пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний правовий режим на період дії воєнного стану щодо визначеної категорії боржників - учасників ринку електричної енергії, та імперативно передбачає зупинення вчинення виконавчих дій і заходів примусового виконання рішень. Проте, на думку апелянта, суд першої інстанції формально відокремив поняття «виконавчі дії» від винесення постанов про виконавчий збір і мінімальні витрати, водночас проігнорувавши їх правову природу, та фактично погодився з тим, що за умов законодавчого мораторію допускається початок примусового фінансового навантаження, що, в свою чергу, нівелює саму мету пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що такі дії посадової особи Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та висновки суду першої інстанції позбавляють боржника можливості добровільного виконання рішення суду без негативних фінансових наслідків та фактично зводять спеціальну норму закону до формального «паперового» зупинення. Такий підхід суперечить принципу верховенства права та цілям закону.

Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Відповідач скористався правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, в якому послався на імперативність дій державного виконавця при відкритті провадження. Зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5, державний виконавець зобов`язаний винести постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому, винесення цих постанов є не правом, а обов`язком виконавця, що становить невід`ємну процесуальну складову стадії відкриття виконавчого провадження. Виключень для невинесення цих постанов (окрім стягнення аліментів та рішень ЄСПЛ) закон не містить.

Зазначив, що спеціальна норма пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII встановлює тимчасове зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання, а не заборону на відкриття виконавчого провадження чи фіксацію сум виконавчого збору та витрат.

На думку відповідача, скасування постанов про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат призведе до необґрунтованого звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" від обов`язкових законодавчих платежів, що фінансують систему примусового виконання рішень (ст. 42 Закону № 1404-VIII), та нівелює стимулюючу функцію виконавчого збору.

Отже, відповідач вважає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року у справі № 160/4907/26 є законним, обґрунтованим, прийнятим на підставі повного дослідження матеріалів справи та при правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, а тому, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ «ДНЕП» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 року у справі №904/2616/24 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 року, зміненого постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025 року, яка набрала законної сили 08.10.2025 року, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (пр. Слобожанський, 127-Б, м. Дніпро, 49074; ) на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ) 6 319 162,26 грн (шість мільйонів триста дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 26 копійок) трьох процентів річних, 3 032 707,26 грн (три мільйони тридцять дві тисячі сімсот сім гривень 26 копійок) інфляційних втрат. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 у справі № 904/2616/24 щодо стягнення річних та індексу інфляції на один рік, шляхом внесення платежів у таких розмірах і такі строки: 779322,46 грн до 03.01.2025; 779322,46 грн - до 03.02.2025; 779322,46 грн - до 03.03.2025; 779322,46 грн - до 03.04.2025; 779322,46 грн - до 03.05.2025; 779322,46 грн - до 03.06.2025; 779322,46 грн - до 03.07.2025; 779322,46 грн - до 03.08.2025; 779322,46 грн - до 03.09.2025; 779322,46 грн - до 03.10.2025; 779322,46 грн до 03.11.2025; 779322,46 грн до 03.12.2025.

19.02.2026 на примусове виконання до відповідача надійшла заява стягувача ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вих. № 01/11091 від 13.02.2026 року) про примусове виконання наказу №904/2616/24, виданого 24.11.2025 року Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на користь ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3 % річних у розмірі 6 319 162,62 грн. інфляційних витрат у розмірі 3 032 707,26 грн., а всього 9 351 869,52 грн.

За результатами реєстрації заяви та виконавчого документа в автоматизованій системі виконавчого провадження надано єдиний унікальний номер виконавчого провадження №80303267 та визначено відповідального державного виконавця заступника начальника Відділу Григорян Наріну Альбертівну.

Заступником начальника Відділу Наріною Григорян 19.02.2026 року в межах виконавчого провадження №80303267 прийняті наступні процесуальні рішення: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (320,00 грн.); винесено постанову про стягнення виконавчого збору (10% від суми, яка підлягає стягненню 935 186,95 грн.).

Із сайту Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), встановлено, що, керуючись пп. 1 п. 10-5 Прикінцевих та перехідних положень, 19.02.2026 року заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Наріною Альбертівною, при примусовому виконанні судового наказу №904/2616/24 виданого 24.11.2025 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (пр. Слобожанський, 127-Б, м. Дніпро, 49074; ) на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ) 6 319 162,26 грн (шість мільйонів триста дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 26 копійок) трьох процентів річних, 3 032 707,26 грн (три мільйони тридцять дві тисячі сімсот сім гривень 26 копійок) інфляційних втрат. Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січових стрільців будинок 4 Д, Стягувач: приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" адреса: м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, якою зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового наказу №904/2616/24 виданого 24.11.2025 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (пр. Слобожанський, 127-Б, м. Дніпро, 49074; ) на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ) 6 319 162,26 грн (шість мільйонів триста дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 26 копійок) трьох процентів річних, 3 032 707,26 грн (три мільйони тридцять дві тисячі сімсот сім гривень 26 копійок) інфляційних втрат до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні.

Підставою для винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій слугувало те, що тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті. На офіційному веб-сайті Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг товариство з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги включено до Переліку учасників ринку електричної енергії, визначений пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням номеру судового наказу, по якому відкрито виконавче провадження.

Позивач вважаючи, що дії Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягали у вчиненні виконавчої дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат є неправомірними, звернувся із позовом до суду.

Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції виходив з того, що примусове виконання рішення розпочинається саме з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у повній мірі було дотримано вимоги пункту 10-5 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», та зупинення виконавчого провадження відповідачем (на виконання пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження») жодним чином не змінює визначених законом умов та підстав для відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно із частиною 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На підставі пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до Переліку виконавчих дій та строків їх вчинення, визначених у додатку до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5 (зі змінами) до виконавчих дій належить, зокрема, винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, при цьому, дії щодо винесення наступних постанов державного виконавця в межах виконавчого провадження, зокрема, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, є виконавчими діями, які вчиняються державним виконавцем в межах примусового виконання виконавчого документу.

Водночас, відповідно до пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, а саме:

постачальників універсальних послуг перед виробниками електричної енергії та гарантованим покупцем за договорами купівлі-продажу електричної енергії;

постачальників універсальних послуг перед операторами систем розподілу за договорами про надання послуг з розподілу;

постачальників універсальних послуг перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі;

гарантованого покупця перед постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів;

гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії за договорами купівлі-продажу електричної енергії;

гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом та договорами про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії;

оператора системи передачі перед гарантованим покупцем та постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії;

операторів систем розподілу перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі та договорами про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;

виробників електричної енергії перед гарантованим покупцем за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається зі змісту наведеної норми та мети її прийняття, пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII, встановлено особливий порядок здійснення виконавчих проваджень, за якими боржниками є стратегічні підприємства енергетичної галузі. Фактично згаданою нормою законодавець продовжив строк на добровільне виконання рішення суду чітко визначеному переліку підприємств критичної інфраструктури у конкретних категоріях справ і лише в окреслений період часу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору від 19.02.2026 року ВП №80303267 Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.02.2026 року ВП №80303267 Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору від 19.02.2026 року ВП №80303267 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.02.2026 року ВП №80303267 з примусового виконання судового наказу №904/2616/24 виданого 24.11.2025 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (пр. Слобожанський, 127-Б, м. Дніпро, 49074; ) на користь приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032; ) 6 319 162,26 грн (шість мільйонів триста дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві гривні 26 копійок) трьох процентів річних, 3 032 707,26 грн (три мільйони тридцять дві тисячі сімсот сім гривень 26 копійок) інфляційних втрат, були прийняті у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження за поданою заявою стягувачем ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго».

У справі, що переглядається, спірним є питання щодо винесення відповідачем постанов від 19.02.2026 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №80303267, де боржником є стратегічне підприємство енергетичної галузі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" в період дії спеціальної норми, передбаченої пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний правовий режим на період дії воєнного стану щодо визначеної категорії боржників - учасників ринку електричної енергії, та імперативно передбачає зупинення вчинення виконавчих дій і заходів примусового виконання рішень.

Зазначена норма адресована конкретному колу суб`єктів, діє у спеціальний період та обмежує застосування загального механізму примусового виконання. Отже, вона є спеціальною нормою, яка відповідно до принципу lex specialis derogat generali має пріоритет над загальними положеннями статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, пункт 10-5 розділу XIII законодавцем прийнято пізніше, ніж положення, які регламентують загальний порядок винесення постанов про виконавчий збір та мінімальні витрати. За принципом lex posterior derogat priori пізніше прийнята норма обмежує дію раніше прийнятої в частині регулювання тотожних правовідносин.

У даній справі має місце конфлікт спеціальної (пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження») та загальної ( ст. 26, 27) норм Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №911/782/21 зазначив, що за наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex spicialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального та спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальними. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (§ 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" від 25.03.99, § 15 рішення у справі "Баранкевич проти Росії" від 26.07.2007 тощо)".

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 07.12.2022 у справі 908/1525/16 Суд дійшов висновку, що принцип юридичної визначеності, який є складовою верховенства права, вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів, зокрема, шляхом його невиконання. Сторони, прав та обов`язків яких він стосується, повинні очікувати, що цей закон уповноважені органи держави застосують у відповідних правовідносинах за відсутності для цього перешкод.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не встановив підстав для незастосування пункту 10-5 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно надав перевагу загальним положенням Закону, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що одночасне зупинення вчинення виконавчих дій та винесення постанов про виконавчий збір і мінімальні витрати є юридично неможливим, оскільки такі постанови є виконавчими діями, спрямованими на створення нового фінансового зобов`язання боржника і є складовою примусового виконання рішення.

Також, щодо передчасності визначення розміру виконавчого збору, що в подальшому повинен був би бути сплачений позивачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою є платою (винагородою) за примусове виконання рішення, що прямо вбачається з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

За умови, коли виконавчі дії зупинені згідно із спеціальними нормами, примусові заходи здійсненню не підлягають і не здійснюються фактично, зазначений судом розмір заборгованості може бути змінений протягом дії воєнного стану, зокрема шляхом сплати суми боргу або її частини у добровільному порядку боржником.

За вказаних обставин, визначення чіткої суми виконавчого збору у виконавчому провадженні, виконавчі дії в якому здійсненню не підлягають, суперечить суті інституту виконавчого збору та принципу правової визначеності, закріплену в п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, застосував загальні положення Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку винесення постанов про виконавчий збір та мінімальні витрати одночасно з відкриттям виконавчого провадження, не врахувавши дію спеціальної норми, передбаченої пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність винесення відповідачем постанов від 19.02.2026 у виконавчому провадженні №80046726 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки на момент їх прийняття існували передбачені законом обставини, які унеможливлювали подальше вчинення відповідачем будь-яких виконавчих дій у відповідному виконавчому провадженні, окрім винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини справи, які мають значення для розгляду справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції недотримано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, вважає за необхідне, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивач за подання адміністративного позову сплатив 13 884,64 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 20 827,50 грн судового збору (загальна сума судового збору - 34 712,14 грн).

Таким чином, з огляду на прийняття рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, рішення та дії якого визнано протиправними.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №160/4907/26 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №160/4907/26 скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги".

Визнати протиправними дії Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягали у вчиненні виконавчих дій з винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат від 19.02.2026 у ВП №80303267.

Скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 19.02.2026 ВП №80303267, винесену посадовою особою Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.02.2026 ВП №80303267, винесену посадовою особою Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" за рахунок бюджетних асигнувань Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судовий збір у розмірі 34 712,14 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова