Справа № 320/54584/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Будпостач» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року приватне підприємство «Будпостач» (далі - позивач/ПП «Будпостач») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці (далі - відповідач/апелянт/митниця) про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської митниці від 19 вересня 2024 року № UA204000/2024/000088/1 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішення Рівненської митниці від 19 вересня 2024 року № UA204000/2024/000088/1 про коригування митної вартості товарів є протиправним, оскільки прийняте за відсутності передбачених Митним кодексом України підстав для невизнання заявленої митної вартості товару за основним методом - за ціною договору. Зазначає, що разом із митною декларацією № 24UA28U2 ним було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 МК України, які підтверджують фактичну вартість товару, умови поставки, витрати на транспортування та інші складові митної вартості. Між ним та компанією SUZHOU YMD MACHINERY CO., LTD (Китай) укладено контракт від 08 квітня 2013 року № 335, відповідно до якого продавцем поставлено товари на умовах FOB порт SHANGHAI згідно з правилами Інкотермс 2020. На підтвердження митної вартості товару митному органу були надані, зокрема, контракт, комерційний інвойс, коносамент, сертифікат походження товару, митна декларація країни відправлення, договори транспортного експедирування та перевезення, рахунки перевізника й експедитора, довідка про транспортні витрати, залізнична накладна та декларація митної вартості. Митний орган безпідставно витребував додаткові документи, які не передбачені статтею 53 МК України як документи, що підтверджують митну вартість товару, зокрема виписку з бухгалтерської документації продавця, проформу-інвойс, пакувальний лист, MRN-документи, повідомлення продавця про планову дату відвантаження тощо. Наголошує, що частина п`ята статті 53 МК України прямо забороняє вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від визначених законом. Проформа-інвойс у спірному випадку не підлягала поданню, оскільки товар був об`єктом купівлі-продажу, а митне оформлення здійснювалося на підставі комерційного інвойсу. Щодо пакувального листа зазначає, що такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товару, а тому його ненадання не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості. Митницею безпідставно поставлено під сумнів транспортні витрати. Указує, що на підтвердження вартості перевезення було подано довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 13 вересня 2024 року № 23, яка містить інформацію про вартість транспортних послуг за межами митної території України. При цьому відповідач не навів жодних доводів щодо недостовірності або заниження зазначених транспортних витрат, а чинне законодавство не визначає виключного переліку доказів, якими має підтверджуватися вартість перевезення товару. В оскаржуваному рішенні митний орган фактично обмежився зазначенням номерів та дат інших митних декларацій, використаних як джерело інформації при визначенні митної вартості за резервним методом, однак не навів жодного порівняння характеристик товару, умов поставки, обсягу партії, комерційних умов, а також не здійснив обґрунтованого математичного розрахунку скоригованої митної вартості. На думку позивача, таке рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України та Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, від 24 січня 2020 року у справі № 808/8663/15, від 21 лютого 2020 року у справі № 813/1229/16, від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16, від 12 жовтня 2021 року у справі № 300/3386/20, від 17 листопада 2022 року у справі № 807/221/18, від 07 грудня 2023 року у справі № 380/23618/21 та інших, у яких наголошено на обов`язку митного органу належним чином мотивувати сумніви у достовірності заявленої митної вартості та обґрунтовувати застосування резервного методу її визначення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року позов ПП «Будпостач» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці від 19 вересня 2024 року № UA204000/2024/000088/1 про коригування митної вартості товарів.

Стягнуто на користь ПП «Будпостач» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці судовий збір у розмірі 5 144, 70 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення товару подав митному органу належний та достатній пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, які підтверджували заявлену митну вартість товару за основним методом - за ціною договору. Зокрема, суд врахував подання контракту, комерційного інвойсу, митної декларації країни відправлення, коносамента, сертифіката походження, договорів транспортного експедирування та перевезення, рахунків перевізника й експедитора, довідки про транспортні витрати, залізничної накладної та декларації митної вартості. Митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товару, оскільки не встановив розбіжностей у поданих документах, ознак їх підробки або відсутності відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості. Натомість витребування додаткових документів було здійснено без належного обґрунтування та з порушенням частини п`ятої статті 53 МК України, яка забороняє вимагати від декларанта документи, відмінні від передбачених цією статтею. Оцінюючи доводи митниці щодо ненадання проформи-інвойсу, пакувального листа, повідомлень продавця, MRN-документів та інших додаткових документів, суд зазначив, що такі документи не є обов`язковими для підтвердження митної вартості у спірних правовідносинах. Зокрема, проформа-інвойс подається лише тоді, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, тоді як у цій справі товар поставлявся за комерційним інвойсом. Пакувальний лист та повідомлення продавця не містять числових значень складових митної вартості, а транзитні MRN-декларації не належать до документів, визначених статтею 53 МК України. Також суд відхилив сумніви відповідача щодо транспортних витрат, оскільки позивач надав довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 13 вересня 2024 року №23, яка містила відомості про вартість транспортування товару за межами митної території України. При цьому Митний кодекс України не встановлює виключного виду доказів, якими мають підтверджуватися транспортні витрати, а відповідач не довів недостовірності, неправдивості чи заниження зазначеної у довідці вартості перевезення. Суд першої інстанції звернув увагу, що рішення про коригування митної вартості прийняте із застосуванням резервного методу, однак у графі 33 такого рішення митниця фактично зазначила лише номери та дати митних декларацій, використаних як джерело інформації. Водночас відповідач не навів пояснень щодо коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови, не порівняв характеристики оцінюваного товару з товарами, взятими за основу, та не зазначив обґрунтованого математичного розрахунку визначеної митної вартості. Відповідач не виконав вимоги статей 54, 55, 57, 58 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, а тому неправомірно відмовив у визнанні заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Оскільки митний орган не довів правомірності свого рішення, а подані позивачем документи підтверджували заявлену митну вартість товару, суд визнав рішення Рівненської митниці протиправним і скасував його, а також стягнув на користь позивача сплачений судовий збір.

В апеляційній скарзі Рівненська митниця просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказав, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та надав неналежну оцінку доказам, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості. Декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні, об`єктивні та документально підтверджені відомості про митну вартість товарів, які піддаються обчисленню. Подані ПП «Будпостач» документи не містили всіх необхідних даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а також містили окремі розбіжності й неточності щодо умов придбання товару, його транспортування та складових митної вартості. Апелянт посилається на те, що позивач не подав проформу-інвойс, хоча додатковою угодою до контракту передбачено, що найменування, кількість, ціна, загальна вартість товару, умови та строки поставки зазначаються у проформах-інвойсах та інвойсах. Також митниця вказує на відсутність повідомлень продавця щодо планової дати відвантаження, місця відвантаження, номера рахунку, найменування та кількості товару, а також на ненадання пакувального листа, який, за умовами контракту, мав супроводжувати партію товару. Скаржник наголошує на розбіжностях у транспортних документах. У накладній УМВС від 13 вересня 2024 року № 31886 зазначено станцію Славков, яка відсутня у маршруті переміщення згідно з рахунком про транспортно-експедиційні витрати; номер рейсу в коносаменті та митній декларації країни відправлення не кореспондується з номером рейсу в рахунку про транспортно-експедиційні послуги; не надано MRN-документи, зазначені у графі 24 накладної УМВС; в митній декларації країни відправлення вказано порт Яншань, що не узгоджується з іншими поданими документами. За інформацією з відкритих джерел щодо маршруту судна існував ризик невключення до митної вартості всіх необхідних транспортних витрат, зокрема з огляду на перевантаження товару та перебування вантажу в порту Гданськ. У зв`язку з цим митниця вважає, що мала обґрунтовані сумніви щодо повноти заявлених декларантом відомостей про числові значення складових митної вартості. Рівненська митниця посилається на наявну в неї цінову інформацію щодо митного оформлення схожих товарів за вищою митною вартістю, зокрема товарів китайського походження, оформлених за митною декларацією від 16 серпня 2024 року № UA403070/2024/006613 за ціною 3,58 доларів США/кг. Така інформація у сукупності з виявленими розбіжностями свідчила про ризик заявлення неповних відомостей щодо умов придбання товару та складових його митної вартості. Митниця правомірно направила декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи, оскільки таке витребування було способом перевірки правильності визначення митної вартості. При цьому апелянт наголошує, що декларант не надав жодного з витребуваних документів, а тому митний орган мав підстави, передбачені пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю. Після проведення консультацій з декларантом та з огляду на відсутність інформації, необхідної для застосування попередніх методів визначення митної вартості, нею правомірно застосовано резервний метод відповідно до статті 64 МК України. Митну вартість товару визначено на рівні 3, 32 доларів США/кг на підставі інформації про митну вартість товарів із такими ж фізичними характеристиками, якістю та країною виробництва, оформлених за митними деклараціями від 09 травня 2024 року № 24UA83U5, від 17 квітня 2024 року № 24UA74U9 та від 05 липня 2024 року № 24UA52U2.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Будпостач» підтримало рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначено, що апеляційна скарга фактично не містить належного обґрунтування незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення, а апелянт лише повторив доводи, наведені у рішенні про коригування митної вартості, та загальні положення митного законодавства, не спростувавши встановлених судом обставин і наданих доказів. Митний орган, всупереч вимогам пункту 6 частини другої статті 296 КАС України, не навів у апеляційній скарзі конкретних доводів щодо неправильності чи неповноти дослідження доказів, неправильного встановлення фактичних обставин справи або неправильного застосування норм права судом першої інстанції. На думку позивача, апеляційна скарга містить лише декларативні твердження про порушення судом норм матеріального і процесуального права без належного правового аналізу. Суд першої інстанції правильно встановив відсутність правових підстав для витребування митницею додаткових документів. Зокрема, позивач зазначає, що проформа-інвойс відповідно до пункту 3 частини другої статті 53 МК України подається лише у випадку, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, тоді як у спірних правовідносинах товар був предметом зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу, а тому достатнім документом був комерційний інвойс. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на практику Верховного Суду у справі № 813/1755/17. Повідомлення продавця про дату відвантаження, номер рахунку, місце відвантаження, найменування та кількість товару не входять до переліку документів, визначених статтею 53 МК України як документи, що підтверджують митну вартість товару. Аналогічно пакувальний лист не є документом, який підтверджує числові значення складових митної вартості, а тому його ненадання не може вважатися розбіжністю, що впливає на правильність визначення митної вартості. Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 808/8663/15, відповідно до якої пакувальний лист не є обов`язковим документом для підтвердження митної вартості. ПП «Будпостач» вважає безпідставними доводи митниці щодо розбіжностей у транспортних документах. На підтвердження транспортних витрат було подано довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 13 вересня 2024 року № 23, яка містить інформацію про вартість перевезення та є належним доказом відповідно до практики Верховного Суду у справі № 804/16553/14. При цьому митниця не довела недостовірності чи заниження зазначених транспортних витрат. Документи MRN та транзитні декларації Т1 не передбачені статтею 53 МК України як документи, що підтверджують митну вартість товару, а тому їх ненадання не могло бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості. Аналогічно експортна декларація країни відправлення не входить до обов`язкового переліку документів для митного оформлення, а тому відомості, зазначені у ній, не можуть бути самостійною підставою для витребування додаткових документів. Рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості, пояснень щодо коригувань на обсяг партії товару, умов поставки та комерційних умов, а також математичного розрахунку визначеної митницею ціни товару. Зазначення лише номерів митних декларацій, використаних як джерело інформації, не відповідає вимогам статті 55 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. У цій частині позивач посилається на практику Верховного Суду у справах № 826/6346/16, № 820/3231/16 та № 300/3386/20. Митна вартість товару була визначена за основним методом на підставі належних та документально підтверджених відомостей, які піддавалися обчисленню, а митний орган не навів жодних переконливих доказів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості. У зв`язку з цим ПП «Будпостач» вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність застосування митницею резервного методу визначення митної вартості та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ПП «Будпостач» (), зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між позивачем (далі в т.ч. покупець) та виробником товарів компанією SUZHOU YMD MACHINERY CO.,LTD (Китай) (далі в т.ч. продавець) 08 квітня 2013 року укладено прямий контракт № 335, відповідно до якого продавець виробляє і продає, а покупець оплачує і отримує товари, зокрема бетонозмішувачі, приладдя та запчастини до них в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

Для організації перевезення товарів до України позивач 24 лютого 2020 року уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711.

Також позивач 14 лютого 2022 року уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник) договір № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

Продавець 18 липня 2024 року надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів та виписав комерційний інвойс № YMD-BUD-20242718-3 для оплати товарів на сума 108 268, 00 доларів США на умовах оплати із відтермінуванням платежу протягом 180 календарних днів з дати відвантаження товарів, зазначеної в коносаменті, на умовах поставки FOB порт SHANGHAI Інкотермс 2020. Також надав пакувальний лист до комерційного інвойсу.

Для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю 20 липня 2024 року оформлена митна декларація № 02790733 за ціною 108 268, 00 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі.

Продавець 23 липня 2024 року передав товари перевізнику для доставки у порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № APU044501.

На товари, що вказані в комерційному інвойсі, 20 серпня 2024 року виписаний сертифікат походження № 24C311990092/50003.

Для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг перевізник компанія Maersk A/S (Данія) 04 вересня 2024 року виписав інвойс № , а експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру № .

Для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» 13 вересня 2024 року виписав позивачу довідку про транспортні витрати № 23, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 894 146, 43 грн, а також 6 953, 66 доларів США.

Відповідно до накладної УМВС від 13 вересня 2024 року № 31886 товари залізничним транспортом були доставлені до Рівненської митниці.

Позивач 19 вересня 2024 року направив лист до Державної митної служби, яким повідомив, що товар який поставляється по інвойсу № YMD-BUD-20242718-3 від 18 липня 2024 року на умовах відстрочення платежу на 180 днів від дати вказаної в коносаменті.

Позивач 19 вересня 2024 року подав відповідачу митну декларацію № 24UA28U2 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 108 268, 00 доларів США. Доказами надання документів є також відомості у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні № UA204150/2024/000249 виписаної відповідачем, а саме:

- контракт від 08 квітня 2013 року № 335 між позивачем та компанією SUZHOU YMD MACHINERY CO.,LTD (Китай) з додатком;

- комерційний інвойс від 25 березня 2024 року № YMD-BUD-20242718-3 для відвантаження товарів за ціною 108 268, 00 доларів США, на умовах поставки FOB порт SHANGHAI Китай правил Інкотермс 2020;

- сертифікат походження товару від 20 серпня 2024 року № 24C311990092/50003;

- лист про оплату від 19/09/2024;

- копія митної декларації країни відправлення від 20 липня 2024 року № 02790733;

- договір транспортного експедирування від 24 лютого 2020 року № UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»;

- договір від 14 лютого 2022 року № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk A/S (Данія);

- коносамент від 23 липня 2024 року № APU044501 про перевезення товарів водним транспортом;

- інвойс компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 04 вересня 2024 року № для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;

- рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 04 вересня 2024 року № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;

- довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 13 вересня 2024 року;

- залізничну накладну УМВС від 13 вересня 2024 року № 31886, згідно з якими товари були доставлені з порту Гданська (Польща) до Рівненської митниці;

- презентація від 19 вересня 2024 року;

- декларацію митної вартості.

Відповідач 19 вересня 2024 року направив до декларанта електронне повідомлення № 14859, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи:

1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару;

2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;

3) проформу-інвойс;

4) пакувальний лист;

5)транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів по всьому маршруту слідування;

6) банківські платіжні документи, що підтверджують вартість транспортно-експедиторського обслуговування (за наявності);

7) повідомлення продавця про планові дату відвантаження, відправлення та номер рахунку, місце відвантаження, найменування та кількість товару, що відвантажується, а також підтвердження про готовність прийняття товару продавцем або його уповноваженою особою;

8) MRN №№ 24PL322080NS6YP9N2, 24PL322080NS6YP8L7, 24PL322080NS6YPJN2, 24PL322080NS6YPG94.

Позивач 19 вересня 2024 року направив листа до Державної митної служби України, в якому зазначив, що декларантом для підтвердження митної вартості товару разом с МД надані всі документи, передбаченні статтею 53 МК України.

Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 19 вересня 2024 року № UA204000/2024/000088/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів за резервним методом на рівні 3,32 доларів США/кг., джерело інформації - митні декларації від 09 травня 2024 року №24UA83U5, від 17 квітня 2024 року №24UA74U9 та від 05 липня 2024 року №24UA52U2. Підставою для прийняття такого рішення митний орган зазначив неподання декларантом окремих документів, які, на думку відповідача, були передбачені умовами контракту та необхідні для підтвердження митної вартості товару, зокрема проформи-інвойсу, повідомлень продавця про відвантаження товару, пакувального листа, MRN-документів, а також наявність розбіжностей у поданих транспортних та товаросупровідних документах щодо маршруту перевезення, номерів рейсів та порту відправлення товару. Крім того, митниця вказала на відсутність документів, які б підтверджували вартість перевезення товару по всьому маршруту слідування, та дійшла висновку про неможливість підтвердження заявленої декларантом митної вартості за основним методом. У зв`язку з цим відповідач зазначив про відсутність достатньої документально підтвердженої інформації для застосування методів визначення митної вартості, передбачених статтями 59-63 МК України, та застосував резервний метод відповідно до статті 64 МК України.

Також 19 вересня 2024 року виписано картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA204150/2024/000249.

З врахуванням визначеної відповідачем митної вартості, позивач 19 вересня 2024 року заявив товари за митною декларацією № 24UA42U7, по якій були надмірно сплачено ПДВ 342 979, 52 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Частиною першою статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).

За визначенням, що міститься у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, який переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, восьмою, дев`ятою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

За приписами частин першої-четвертої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.

Частиною дванадцятою статті 264 МК України встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

За приписами частин першої, сьомої, восьмої, дев`ятої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою і другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689.

За приписами пунктів 6 та 7 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, митний орган обґрунтовує свої висновки посиланням на неповноту поданих документів, наявність розбіжностей у них та відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару. Водночас наведені відповідачем твердження мають загальний та формальний характер, не містять належної конкретизації обставин, які б унеможливлювали визначення митної вартості за основним методом, та не підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому митним органом не доведено, яким саме чином вказані ним недоліки чи невідповідності впливають на правильність визначення позивачем митної вартості товару або свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що митним органом не доведено, що подані позивачем документи містять розбіжності, які впливають саме на правильність визначення митної вартості товару, або що такі документи є неповними чи недостовірними. Сам по собі формальний перелік зауважень до документів, без встановлення їх впливу на числові значення митної вартості, не може вважатися належною підставою для відмови у застосуванні основного методу її визначення.

У цьому контексті колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої митний орган має право витребувати додаткові документи виключно за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, причому такі сумніви повинні бути чітко сформульовані та підтверджені належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях (постанови від 19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16, від 31 січня 2018 року у справі № 813/7272/13-а, від 02 березня 2018 року у справі № 804/2997/17).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що саме по собі ненадання окремих документів, які не є визначальними для підтвердження ціни товару, не може автоматично свідчити про недостовірність заявленої митної вартості та не є безумовною підставою для переходу до другорядних методів її визначення. Вирішальним є встановлення того, чи дозволяють подані документи ідентифікувати товар, його ціну та складові митної вартості.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем було подано достатній пакет документів, які містять усі необхідні реквізити та відомості щодо ціни товару, умов поставки та інших складових митної вартості, узгоджуються між собою та піддаються обчисленню. Відповідач не довів, що такі документи містять суперечності саме у частині числових значень митної вартості або що заявлена ціна є недостовірною.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що неподання позивачем проформи-інвойсу свідчило про неповноту документального підтвердження митної вартості товару та давало митному органу підстави для витребування додаткових документів і подальшого коригування митної вартості.

З матеріалів справи слідує, що у графі 33 спірного рішення відповідач послався на те, що відповідно до пункту 1.2 додаткової угоди від 20 червня 2023 року № 20 до контракту від 08 квітня 2013 року № 335 найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару, умови та строки поставки зазначаються у проформах-інвойсах та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту, однак проформа-інвойс до митного оформлення не була подана.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини другої статті 53 МК України рахунок-проформа подається митному органу лише у випадку, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу. Натомість у спірних правовідносинах товар був предметом зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу, а його вартість підтверджувалася комерційним інвойсом № YMD-BUD-20242718-3 від 18 липня 2024 року на суму 108 268, 00 доларів США. Отже, неподання проформи-інвойсу за наявності комерційного інвойсу саме по собі не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості або про відсутність необхідних відомостей для її перевірки.

Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 813/1755/17, де зазначено, що рахунок-проформа подається митному органу для підтвердження митної вартості лише тоді, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, тоді як у разі купівлі-продажу митному органу надається рахунок-фактура, тобто інвойс.

Доводи апелянта щодо відсутності повідомлень продавця про планову дату відвантаження, номер рахунку, місце відвантаження, найменування та кількість товару є безпідставними, оскільки такі документи не віднесені статтею 53 МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів. Саме по собі передбачення у контракті обов`язку продавця надсилати покупцю певні організаційні повідомлення не змінює встановлений законом перелік документів, які подаються для підтвердження митної вартості.

При цьому частина п`ята статті 53 МК України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті. Отже, митний орган не може підміняти законодавчий перелік документів умовами зовнішньоекономічного договору, якщо відповідні документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання митниці на неподання пакувального листа. Пакувальний лист не передбачений частиною другою статті 53 МК України як обов`язковий документ, що підтверджує митну вартість товарів. За своїм змістом такий документ відображає переважно відомості про пакування, кількість місць, спосіб розміщення товару, однак не підтверджує ціну товару чи числові значення складових митної вартості.

З огляду на це неподання пакувального листа не може розцінюватися як розбіжність у документах, що впливає на правильність визначення митної вартості.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 808/8663/15, згідно з якою пакувальний лист не є документом, передбаченим частиною другою статті 53 МК України, та не містить відомостей щодо вартості товару, а тому його ненадання не свідчить про наявність розбіжностей у числовому значенні митної вартості.

Доводи апеляційної скарги про наявність розбіжностей у транспортних документах також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження витрат на транспортування товару подав, зокрема, довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 13 вересня 2024 року № 23, у якій зазначено вартість транспортних послуг за межами митної території України, а саме 894 146, 43 грн та 6 953, 66 доларів США.

МК України не встановлює виключного виду доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. Тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними документами, які містять відповідні відомості та дають можливість ідентифікувати перевезення. Довідка експедитора у цьому випадку є допустимим доказом понесених транспортних витрат.

При цьому відповідач ані у спірному рішенні, ані в апеляційній скарзі не навів конкретних доводів про те, що зазначені у довідці суми транспортних витрат є недостовірними, неправдивими, заниженими або такими, що не відповідають фактичному маршруту перевезення товару. Посилання апелянта на окремі неточності у маршруті чи номерах рейсів без доведення їх впливу на числові значення митної вартості не може вважатися достатньою підставою для невизнання митної вартості за основним методом.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, відповідно до якої, якщо законом не визначено доказ, виключно яким має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, а довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Так само необґрунтованими є доводи апелянта щодо ненадання MRN-документів, оскільки транзитні митні декларації Т1/MRN оформлюються під час переміщення товарів територією Європейського Союзу та не входять до переліку документів, визначених статтею 53 МК України як документи, що підтверджують митну вартість товарів. Відтак їх неподання не може автоматично свідчити про неповноту або недостовірність відомостей щодо митної вартості.

Посилання митного органу на те, що у митній декларації країни відправлення зазначено порт Яншань, який, на думку відповідача, не кореспондується з коносаментом та рахунком про транспортно-експедиційні послуги, також не є достатнім для висновку про наявність обґрунтованих сумнівів у заявленій митній вартості. Експортна декларація країни відправлення не належить до документів, обов`язкове подання яких передбачене частиною другою статті 53 МК України, а тому відомості у такому документі самі по собі не можуть бути визначальною підставою для витребування додаткових документів чи коригування митної вартості.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 815/648/17, відповідно до якого декларація країни відправлення не є документом, що підлягає обов`язковому поданню при митному оформленні товарів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності застосування резервного методу, колегія суддів виходить із того, що застосування другорядних методів визначення митної вартості, зокрема резервного методу, допускається лише за умови неможливості визначення митної вартості за основним методом та за умови належного обґрунтування митним органом причин такої неможливості.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України рішення про коригування митної вартості має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування.

Крім того, згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, митний орган у разі використання інформації з інших митних декларацій повинен не лише зазначити їх номери та дати, а й навести пояснення щодо коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови, характеристики товару та інші істотні обставини.

Натомість у спірному рішенні митний орган фактично обмежився посиланням на митні декларації від 09 травня 2024 року № 24UA83U5, від 17 квітня 2024 року № 24UA74U9 та від 05 липня 2024 року № 24UA52U2, визначивши митну вартість на рівні 3,32 доларів США/кг. При цьому відповідач не навів порівняльного аналізу характеристик оцінюваного товару та товарів, узятих за основу, не зазначив умов поставки, обсягу партій, комерційних умов, не пояснив, яким чином здійснено коригування, та не навів обґрунтованого математичного розрахунку ціни за одиницю товару.

Саме лише зазначення номерів і дат митних декларацій, використаних як джерело інформації, не дає змоги перевірити правильність визначення митної вартості за резервним методом та не відповідає вимогам статті 55 МК України.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16, від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16 та від 12 жовтня 2021 року у справі № 300/3386/20, відповідно до яких митний орган повинен навести докладну інформацію про джерела, використані при визначенні митної вартості, пояснення щодо коригувань та обґрунтований математичний розрахунок скоригованої вартості.

Колегія суддів також враховує, що товар поставлявся на умовах FOB порт SHANGHAI Інкотермс 2020, а тому вартість транспортування не включалася до ціни товару за інвойсом і мала враховуватися окремо як складова митної вартості. Позивач надав документи, які підтверджують як ціну товару за контрактом, так і витрати на його транспортування. Відповідач не довів, що такі документи є недостовірними або не дають можливості перевірити числові значення складових митної вартості.

Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, ненаведення митним органом конкретних доказів недостатності чи недостовірності поданих декларантом документів, а також витребування додаткових документів без належного обґрунтування того, які саме сумніви вони мають усунути, свідчить про протиправність переходу від основного методу визначення митної вартості до резервного методу.

Ненадання декларантом частини документів, витребуваних митним органом, саме по собі не є безумовною підставою для коригування митної вартості, якщо митним органом не доведено, що подані документи є недостатніми, містять розбіжності, які впливають на числові значення митної вартості, або не дають змоги визначити митну вартість за першим методом.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться переважно до повторення позиції митного органу, викладеної у спірному рішенні, однак не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що подані позивачем документи підтверджували заявлену митну вартість товару за основним методом, а митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у її достовірності.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку доказам, застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення Рівненської митниці від 19 вересня 2024 року № UA204000/2024/000088/1 про коригування митної вартості товарів.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.