Справа № 460/25663/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2026-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Коваленко Н.В.
2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
3. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
4. Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2026 року справу передано на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
6. Верховний Суд постановою від 12 травня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 460/25663/23 скасував

Ухвалив нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у обчисленні розміру пенсії за віком при призначенні ОСОБА_1 з 04 вересня 2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014 - 2016 роки.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 04 вересня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020 - 2022 роки

7. Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

8. Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи.

9. З постановою Верховного Суду від 12 травня 2026 року у справі № 460/25663/23 та її мотивами я не погоджуюсь, та вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.

10. Ключовим питанням у цій справі є визначення правової природи переходу особи з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: чи є такий перехід переведенням у межах одного виду пенсії, чи первинним призначенням нового виду пенсії.

11. Вважаю помилковим висновок судової палати про те, що у спірних правовідносинах мало місце первинне призначення пенсії, а не переведення особи в межах того самого виду пенсії.

12. Частина третя статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає правовий механізм переведення з одного виду пенсії на інший та пов`язує можливість застосування іншого показника середньої заробітної плати саме з призначенням іншого виду пенсії. Отже, юридично значущою обставиною для застосування цієї норми є саме вид пенсії, а не особливості порядку її обчислення чи нормативний акт, на підставі якого вона призначена.

13. У спірних правовідносинах позивачка як до звернення, так і після нього отримувала пенсію за віком. Та обставина, що одна пенсія була призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, а інша - за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не змінює правової природи самої пенсії як пенсії за віком.

14. Ані Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ не визначають пенсію за віком, призначену за спеціальним законом, як окремий вид пенсії. Законодавець використовує єдину правову категорію - «пенсія за віком», тоді як відмінності між загальним та спеціальним пенсійним забезпеченням стосуються виключно умов реалізації права на пенсію, порядку визначення заробітку та механізму обчислення її розміру, але не змінюють правової природи пенсії.

15. Натомість судова палата, дійшовши висновку про первинне призначення пенсії, фактично відійшла від буквального змісту частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та замінила законодавчо визначений критерій «вид пенсії» іншим критерієм - особливостями механізму її обчислення, а саме наявністю чи відсутністю під час попереднього призначення пенсії показника середньої заробітної плати, передбаченого статтею 40 цього Закону.

16. Однак Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не ставить питання переведення з одного виду пенсії на інший у залежність від формули її обчислення, порядку визначення заробітку чи застосування окремих складових такого розрахунку. Закон також не передбачає, що відсутність під час попереднього призначення пенсії показника середньої заробітної плати змінює характер правовідносин та трансформує переведення в межах одного виду пенсії у первинне призначення пенсії.

17. Фактично судова палата сформувала нову правову конструкцію, відповідно до якої одна й та сама пенсія за віком залежно від закону її призначення перестає вважатися тотожним видом пенсії. Такий підхід означає поділ єдиного виду пенсії - пенсії за віком - на окремі різновиди: пенсію за віком за загальним законом та пенсію за віком за спеціальним законом, хоча ані текст статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані інші положення пенсійного законодавства такого поділу не містять.

18. Більше того, унаслідок такого підходу судова палата фактично створила нову нормативну умову застосування статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - незастосування під час попереднього призначення пенсії показника середньої заробітної плати. Проте законодавець не передбачив, що у разі відсутності такого показника переведення особи у межах того самого виду пенсії автоматично набуває ознак первинного призначення пенсії.

19. Сам по собі факт незастосування під час призначення пенсії державного службовця показника середньої заробітної плати, передбаченого статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не змінює характеру спірних правовідносин, оскільки закон не пов`язує застосування частини третьої статті 45 цього Закону з особливостями формули обчислення попередньої пенсії.

20. Таким чином, мотивуючи необхідність відступу від попередньої практики Верховного Суду, судова палата фактично не здійснила тлумачення чинної норми права, а сформувала нове правило правового регулювання, за якого однаковий вид пенсії перестає вважатися тотожним залежно від закону, за яким його було призначено.

21. Це, у свою чергу, призвело до розширення сфери застосування статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поза межами, визначеними законодавцем, та до фактичного заміщення законодавчого регулювання судовим розсудом.

22. Отже, судова палата фактично доповнила закон новим винятком, за яким перехід із пенсії за віком, призначеної за спеціальним законом, на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прирівнюється до первинного призначення пенсії, хоча такого винятку ані текст статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані інші положення пенсійного законодавства не містять.

23. На моє переконання, у такий спосіб судова палата вийшла за межі судового тлумачення та фактично змінила законодавчу модель правового регулювання спірних правовідносин шляхом створення нових умов застосування закону, що належить виключно до компетенції законодавця.

24. Вважаю, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 січня 2025 року у справі № 240/10092/22 та від 13 лютого 2025 року у справі № 300/1149/23, відповідали змісту статей 40 та 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і підстав для відступу від них не було.

25. З огляду на наведене, переведення позивачки у вересні 2023 року з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не може розцінюватися як первинне призначення нового виду пенсії. Відповідно, відсутні правові підстави для застосування при такому переведенні показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за пенсією.

26. За вказаних обставин вважаю, що за результатами перегляду судових рішень у справі № 460/25663/23 слід було залишити в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року.

Суддя Н.В. Коваленко