Справа № 320/4094/25
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2026-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року

м. Київ

справа № 320/4094/25

адміністративне провадження № К/990/49989/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

суддя-доповідач - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Київської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 (суддя Дудін С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 (судді Ключкович В.Ю., Беспалов О.О., Вівдиченко Т.Р.)

у адміністративній справі № 320/4094/25 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської ради, в якому просила визнати протиправним та нечинним рішення Київської міської ради від 24.09.2015 №46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в частині затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги, покликалась на те, що 10.07.2024 звернулась до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, на якій розміщений належний на праві власності житловий будинок, набутий у 2024 році. Рішенням Київської міської ради відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням, а саме: земельна ділянка, відповідно до детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва, затвердженого спірним рішенням, належить до території громадських будівель та споруд, у той час як відповідно до Генерального плану міста Києва така віднесена за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови.

Покликається на відсутність в графічних матеріалах та текстовій частині ДПТ інформації щодо підстав зміни функціонального призначення стосовно території, на якій розташована земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №739, позивачкою було придбано у ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта майна 89, 1950 року побудови, загальною площею 53,1 кв. м., житловою площею 34,1 кв. м., позначений в технічній документації літерою «А», до якого належить: прибудова під літерою «а», прибудова під літерою «а1», сарай під літерою «б», сарай під літерою «Д», убиральня під літерою «Е», огорожа №1.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.10.2024 №397692243, позивачці на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.10.2024 №НВ- 024 вбачається, що цільовим призначенням земельної ділянки з кадастровим номером :72:141:0050, місцезнаходження: АДРЕСА_2 %, є « 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

10.07.2024 позивач звернулась до КМР з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , обліковий код ділянки 72:141:0058, орієнтовним розміром 0,08 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку».

Рішенням КМР позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1, у зв`язку з тим, що заявлена ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням, а саме: земельна ділянка відповідно до ДПТ належить до території громадських будівель та споруд (на розрахунковий період).

Листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.10.2024 №055-11248 представнику позивача повідомлено, що згідно з матеріалами Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, земельна ділянка, яка розташована на АДРЕСА_1 за функціональним призначенням належала до території садибної житлової забудови.

Відповідно до ДПТ, затвердженого рішенням КМР від 24.09.2015 №46/1949, зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території громадських будівель та споруд.

Відповідно до існуючого використання території ДПТ зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території садибної житлової забудови.

Відповідно до графічних матеріалів та текстової частини ДПТ в кадастровому кварталі 72:141 для комплексного рішення щодо забудови кварталу, що розташований між вул. Митрополита Липківського, Кавказькою, Механізаторів та Солом`янською , запропоновано відповідно до завдання на проектування (етап 15-20 років) розташування двох багатоквартирних житлових будинків за рахунок садибної забудови та реконструкція прилеглої до неї загальноосвітньої школи з перспективною місткістю 1100 учнів.

Листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.10.2024 №055-11188 на запит представника позивача щодо надання інформації про земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1, повідомлено, що відповідно до ДПТ, затвердженого рішенням КМР від 24.09.2015 №46/1946, зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням відноситься до території громадських будівель та споруд. Згідно з проєктними рішеннями ДПТ на означеній земельній ділянці передбачено розміщення двоповерхової установи народної освіти.

Рішенням КМР від 24.09.2015 №46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в оскаржуваній частині затверджено ДПТ, зокрема, в частині земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться у кварталі 72:141, на якій запропоновано розташування двох багатоповерхових будинків за рахунок садибної забудови та реконструкція прилеглої до неї загальноосвітньої школи з перспективною місткістю 1100 учнів.

Позивач, вважаючи, що її права порушені, оскільки вона, як власниця будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, позбавлена використовувати земельну ділянку за цільовим та функціональним призначенням, звернулась з цим позовом до суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 24.09.2015 № 46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в частині затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1.

Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської міської ради.

Зобов`язано Київську міську раду невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ДПТ визначає функціональне призначення території, на якій знаходиться належний позивачці на праві власності об`єкт нерухомості, по АДРЕСА_1, як територія громадських будівель та споруд, у той час як згідно даних Генерального плану міста Києва, така територія за функціональним призначенням віднесена до територій садибної житлової забудови.

Зазначені обставини не заперечувались відповідачем, підтверджені матеріалами справи.

Порівнюючи ДПТ та відповідну частину Генерального плану м. Києва, суд дійшов висновку про наявність невідповідності між цими видами містобудівної документації, порушення відповідачем при прийнятті рішення КМР від 24.09.2015 №46/1949 в оскаржуваній частині норм статті 19 Закону №3038-VI.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 апеляційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 змінено у пункті другому резолютивної частини, викладено його редакцію наступним чином:

«Визнати протиправним та нечинним рішення Київської міської ради від 24.09.2015 № 46/1949 «Про затвердження детального плану території в межах Повітрофлотського проспекту, вулиць Солом`янської, Механізаторів, Кудряшова та залізничних колій у Солом`янському районі м. Києва» в частині затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1.»

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 залишено без змін.

Врахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2019 у справі №1840/3059/18, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявних невідповідностей між видами містобудівної документації, про те, що детальний план території має уточнювати положення генерального плану та не повинен йому суперечити, про порушення відповідачем, при прийнятті рішення Київської міської ради від 24.09.2015 №46/1949 в оскаржуваній частині, норм статті 19 Закону №3038-VI.

Змінюючи пункт другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 09.07.2025, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення є нормативно-правовим актом, відповідно процесуальним наслідком його судового оскарження є визнання його протиправним та нечинним.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

З рішенням судів попередніх інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач покликається на те, що судами застосовано пункт 1 частини 1 статті 5, пункт 9 частини 5 статті 160, пункт 4 частини 3 статті 246 КАС України без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2025 у справі №990/257/24.

Покликається на відсутність підстав позовних вимог, оскільки в подальших поясненнях позивач зазначила, що вказане право нею реалізоване 03.09.2024 та Департаментом земельних ресурсів видано завдання на проєктування та розроблено проєкт землеустрою, відомості про який внесені до Державного земельного кадастру.

Також покликається на те, що ДПТ розроблено та рішення про його затвердження прийнято до набуття позивачем права власності на будинок та державної реєстрації земельної ділянки на підставі наявних відомостей Державного земельного кадастру. У зв`язку з чим, оскаржуваним рішенням не могло бути порушено права позивача, оскільки вказане рішення прийняте у 2015 році, тобто за 9 років до набуття позивачем права власності на будинок та за 4 роки до визначення земельної ділянки об`єктом цивільних прав.

Також покликається на те, що в рішеннях судів не зазначено, яке саме право позивача порушено оскаржуваним ДПТ, а лише містяться посилання про наявність на праві власності у позивача будинку та відмову їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також покликається на те, що судами, при ухваленні судових рішень, не надано оцінку відомостям Генерального плану міста Києва, не співставлено відповідність останньому включення до оскаржуваного ДПТ земельної ділянки з функціональним призначенням до території громадських будівель та споруд, не проведено аналіз відповідності відомостей Генерального плану та оскаржуваного ДПТ.

Також покликається на те, що судами не враховано норми ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та не перевірено та залишено поза увагою доводи відповідача про те, що функціональне призначення земельної ділянки не змінено оскаржуваним детальним планом території, а уточнено.

Також покликається на те, що судами при винесенні рішень зазначено, що за даними Генерального плану міста Києва, у відповідності до містобудівного кадастру міста Києва спірна земельна ділянка відноситься до території садибної житлової забудови. При цьому, зазначене твердження не обґрунтовано з посиланням на докази та факти, встановлені у справі щодо віднесення земельної ділянки до певного виду функціонального призначення, не перевірено з посиланням на відповідні докази та не визначено, якими відомостями Генерального плану встановлено віднесення земельної ділянки до певного виду функціонального призначення.

Також покликається на те, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладені у постановах Верховного суду від 21.06.2018 у справі №826/11632/16 та від 21.06.2018 у справі №826/4504/17, внаслідок чого, неправильно застосовано положення статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та справу №320/4094/25 направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Позивач у відзиві просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (Закон №3038-VI), планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових електронних носіях.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону №3038-VI на підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону №3038-VI детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до частин 5, 6 статті 19 Закону №3038-VI детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів. Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до частини 8 статті 19 Закону №3038-VI детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до частини 10 статті 19 Закону №3038-VI внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Верховний Суд вже розглядав справи, в яких аналізував правову природу містобудівної документації.

Зокрема, у постанові від 21.11.2019 у справі №1840/3059/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території.

У постанові від 01.08.2024 у справі № 640/25171/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«…генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації, при цьому, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі Генерального плану території та не можуть йому суперечити…»

«… функціональне призначення території не є тотожним поняттю цільового призначенні земельної ділянки, а стосується визначення організації, призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, тощо та може стосуватись декількох земельних ділянок. Тому визначення функціонального призначення території в оскаржуваному ДПТ не означає зміни цільового призначення земельних ділянок, включених до нього, яке, водночас, має відбуватись у порядку, передбаченому чинним земельним законодавством на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення. Проте детальний план території повинен відповідати положенням генерального плану, а не суперечити йому.»

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що за даними Генерального плану міста Києва земельна ділянка, на якій знаходиться належне позивачу нерухоме майно, за функціональним призначенням віднесена до території садибної житлової забудови, в той час як Детальним планом в оскаржуваній частині ця територія, в порушення вимог статті 19 Закону №3038-VI, за функціональним призначенням віднесена до території громадських будівель та споруд.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо протиправності рішення відповідача про затвердження Детального плану території в оскаржуваній частині та постановили рішення про задоволення позовних вимог.

Покликання відповідача в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що в рішеннях судів не зазначено, яке саме право позивача порушено оскаржуваним ДПТ є безпідставним, оскільки з такими обставинами частина друга статті 264 КАС України не пов`язує право оскарження нормативно-правових актів, яким є оскаржуваний у цій справі ДПТ.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого на земельній ділянці в межах оскаржуваного ДПТ, та суб`єктом правовідносин, у яких такий ДПТ як нормативно-правовий акт застосовується, що в силу приписів частини другої статті 264 КАС України надає йому право оскаржити його в судовому порядку протягом усього часу його чинності.

З цих же мотивів безпідставними є доводи відповідача про те, що ДПТ розроблено та затверджено до набуття позивачем права власності на будинок, а також, що в подальшому позивачем розроблено проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки, оскільки такі обставини не впливають на право позивача оскаржити ДПТ як нормативно-правовий акт.

Крім того, за змістом рішень судів попередніх інстанцій висновки про невідповідність ДПТ в оскаржуваній частині Генеральному плану міста Києва зроблено судами безпосередньо на підставі даних Генерального плану та містобудівного кадастру та наданої Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради інформації у листах-відповідях.

В силу приписів частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та визначених статтею 341 КАС України меж касаційного перегляду та повноважень суду касаційної інстанції, доводи відповідача з покликання на зміст норм ДБН про те, що оскаржуваним ДПТ функціональне призначення спірної земельної ділянки не змінене, а лише уточнене, та що судами не надано оцінку відомостям Генерального плану міста Києва, також є безпідставними.

Крім того, спірний у цій справі ДПТ уже був предметом оскарження і у постанові від 14.12.2022 у справі №640/28978/20 Верховний Суд також дійшов висновку про його невідповідність Генеральному плану міста Києва в частині визначення функціонального призначення іншої земельної ділянки.

Покликання відповідача на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2025 у справі №990/257/24, є безпідставними, оскільки спір у справі, на яку покликається скаржник, стосувався бездіяльності ВККС у зв`язку з незавершенням у строк, передбачений пунктом 3 розділу ІІ Закону № 3511-ІХ, проведення кваліфікаційного оцінювання позивача на відповідність займаній посаді, тобто, не є подібними до правовідносин, які виникли у справі, що розглядається.

Покликання відповідача не неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №826/11632/16 та від 21.06.2018 у справі №826/4504/17 також є безпідставними, оскільки у справі №826/4504/17 судом встановлено, що передбачене детальним планом території функціональне призначення території не суперечить визначеному у чинному Генеральному плані м. Києва, а постанова Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 826/11632/16 відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 у адміністративній справі №320/4094/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук