Справа № 240/2554/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Житомир справа №240/2554/25

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Житомирської області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Господарського суду Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Господарського суду Житомирської області "Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям апарату Господарського суду Житомирської області у 2025 році" від 01 січня 2025 року №1-к у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби секретарю судового засідання відділу організації судового процесу та служби судових розпорядників ОСОБА_1 на 2025 рік, а саме: у період з 01 січня 2025 року на рівні 30 відсотків місячного посадового окладу;

- зобов`язати Господарський суд Житомирської області здійснити перерахунок та виплату секретарю судового засідання відділу організації судового процесу та служби судових розпорядників ОСОБА_1 надбавку за вислугу років державної служби з 01 січня 2025 року відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про державну службу", а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що оскаржуваний наказ порушує право на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантований статтями 50 та 52 Закону України "Про державну службу", оскільки Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, а Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. З огляду на викладене, на переконання позивача, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" щодо встановлення розміру надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 2-х відсотків посадового окладу за кожний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків місячного посадового окладу не відповідає нормам Конституції України та спеціального Закону України "Про державну службу", а тому не можуть бути застосовані. Позивач вважає, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню норма спеціального нормативно-правового акта, а саме частини 1 статті 52 Закону України "Про державну службу", згідно якої надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3-х відсотків посадового окладу державного службовця за кожний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Ухвалою суду провадження в даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію вказав, що 01.01.2025 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2025 рік", пунктом 13 розділу "Прикінцеві положення" якого визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Враховуючи викладене, державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2025 році встановлюється саме у розмірах, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік". З огляду на вказане відповідач вважають, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, а тому просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №240/7215/24.

Відповідно до положень статтей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є державним службовцем та на момент виникнення спірних правовідносин обіймав посаду секретаря судового засідання Господарського суду Житомирської області.

Станом на 01.01.2025 стаж роботи позивача на державній службі становив 15 років 04 місяці 28 днів.

Наказом керівника апарату Господарського суду Житомирської області від 01 січня 2025 року №1-к "Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям апарату Господарського суду Житомирської області" державним службовцям апарату вказаного суду, в тому числі й позивачу, на 2025 рік була встановлена надбавка за вислугу років на державній службі на рівні 2 % посадового окладу за кожний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків місячного посадового окладу.

Згідно вказаного наказу ОСОБА_1 була встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу.

Вважаючи, що наказ Господарського суду Житомирської області від 01 січня 2025 року №1-к в частині встановленого йому розміру надбавки за вислугу років державної служби на 2025 рік порушує його право на належну оплату праці, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно статті 4 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України Про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів. (частина 4 статті 150 Закону №1402-VIII).

Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII) відповідно до його преамбули визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 3 Закону №889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років (частина 1 статті 46 Закону №889-VIII).

Відповідно до частин 1-2, 4-5, 8 статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною 1 статті 52 Закону №889-VIII встановлено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Водночас, 01.01.2025 набрав чинності Закон України від 19.11.2024 №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік", пунктом 11 розділу "Прикінцеві положення" якого установлено, що в 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині 7 статті 50 Закону України №889-VIII.

Пункт 13 названого розділу передбачав, що в 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:

1) сталої заробітної плати посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;

2) варіативної заробітної плати премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.

Норми Закону №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" було запроваджено норму, яка суперечить положенням частини 1 статті 52 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент прийняття спірного наказу), а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, а також зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із встановленням позивачу у 2025 році надбавки за вислугу років у розмірі 2 % посадового окладу за кожний рік стажу, але не більше 30 %, тобто в розмірі, передбаченому Законом України від 19.11.2024 №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік".

Таким чином, ключовим для вирішення даної справи є з`ясування питання, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки державного службовця за вислугу років: законодавства про державну службу чи про державний бюджет.

Суд зазначає, що аналогічні спірні правовідносини були предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/7215/24.

За наслідками розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 сформувала узагальнені висновки про те, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог законодавства про державний бюджет, тобто на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, враховуючи вказані висновків Великої Палати Верховного Суду у поставові від 19.02.2026 у справі №240/7215/24, суд вважає, що нарахування та виплата у 2025 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України від 19.11.2024 №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік", який зупинив дію приписів Закону України "Про державну службу" і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому правомірно застосований відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, стосовно позивача під час визначення розміру його набавки за вислугу років, як державного службовця.

Додатково суд зауважує, що Законом України від 11.03.2025 року №4282-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад", який набрав чинності 01.04.2025, частину статтю 52 Закону України "Про державну службу" викладено в новій редакції: "Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу".

Отже, з 01.04.2025 спеціальний закон - Закон України "Про державну службу" також передбачає проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років у такому ж розмірі, який визначений Законом України від 19.11.2024 №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік".

З огляду на викладене відсутні підстави вважати протиправним оскаржуваний в даній справі наказ Господарського суду Житомирської області від 01 січня 2025 року №1-к в частині встановленого позивачу розміру надбавки за вислугу років державної служби.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Господарського суду Житомирської області (майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002; ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович