Справа № 826/8493/15
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2026-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року

м. Київ

справа №826/8493/15

адміністративне провадження № К/990/47851/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О. О.,

суддів: Васильєвої І. А., Яковенка М. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого Епель О. В., суддів: Карпушової О. В., Мєзєнцева Є. І.) у справі №826/8493/15

УСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» (далі - ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна», платник податків) Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс ВПП ДФС, контролюючий орган), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 лютого 2025 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 15 826 645,50 грн, у тому числі за основним платежем у сумі 10 551 097,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 275 548,50 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 858 750,26 грн, у тому числі за основним платежем у сумі 572 500,17 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 286 250,09 грн;

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 745 000,20 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 372 500,10 грн.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, позов задоволено.

2.1. Ураховуючи умови укладених договорів поставок та специфіку придбаних товарів у контрагентів, беручи до уваги те, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, суди дійшли висновку про протиправність оскаржених рішень.

3. Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2022 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.1. Верховний Суд указав, що судами в ході розгляду справи не встановлено, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, не допитано відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків з метою з`ясування умов та характеру здійснених операцій, враховуючи доводи контролюючого органу про наявність у постачальників платника ознак фіктивності. Також не перевірено судами й фактичний альтернативний рух активів у порівнянні із задекларованим.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

4. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

4.1. Суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи первинними та іншими документами, документами податкового обліку, підтверджується реальність здійснення Позивачем господарських операції із ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.» і ТОВ «Центуріон-ЛТД».

При цьому, судом враховано показання свідка - директора «ТОВ Агрофірма Сокільське» щодо реальності господарських операцій та зазначив, що вирок щодо директора було ухвалено на підставі угоди, укладеної між обвинуваченим та прокурором, яка стосується виключно тієї особи, яка уклала угоду, та не може встановлювати преюдиційні факти щодо інших осіб, їхніх прав, свобод та інтересів.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання контролюючого органу на акти податкових перевірок інших контрагентів позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази прийняття податкових повідомлень-рішень за порушення ними податкової дисципліни.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність факту повторності визначення податковим органом податкового зобов`язання та протиправності нарахування 50% штрафних санкцій, оскільки податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків акта перевірки від 09.12.2014 №448/28-10-37-20/30307207, не набули статусу узгоджених, а згодом були скасовані за рішенням суду.

4.2. Також слід зазначити, що 10 червня 2024 року протокольною ухвалою суду першої інстанції замінено відповідача ГУ ДФС на Головне управління ДПС у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС, податковий орган).

5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 лютого 2015 року форми «В1» № у розмірі 717 188,44 грн, податкового повідомлення-рішення від 17 лютого 2015 року форми «Р» № у розмірі 572 500,17 грн та податкового повідомлення-рішення від 17 лютого 2015 року форми «Р» № у розмірі 3 483 375,39 грн - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову в цій частині - відмовлено.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року змінено в частині розподілу судових витрат, стягнувши на користь ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» судові витрати у загальному розмірі 66 900,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року в іншій частині - залишено без змін.

5.1. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вироком у справі №185/309/15-к спростовано факт виготовлення та постачання ТОВ «Агрофірма Сокільське» на користь позивача сільськогосподарської продукції у 2012 році, тому первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані ТОВ «Агрофірма Сокільське» не можуть вважатися належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг. Позаяк, вироком суду встановлено лише рух коштів без фактичного здійснення господарської діяльності між зазначеним контрагентом та позивачем.

Колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення від 17.02.2015 форми «В1» № у розмірі 717 188,44 грн, податкове повідомлення-рішення від 17.02.2015 форми «Р» № у розмірі 572 500,17 грн та податкове повідомлення-рішення від 17.02.2015 форми «Р» від 17.02.2015 № у розмірі 3 483 375,39 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Також апеляційний суд уважав помилковими посилання ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» на факт ухвалення вироку вже після прийняття спірних податкових-повідомлень рішень, оскільки такі обставини не спростовують його преюдиційне значення у цій справі.

Суд апеляційної інстанції виснував, що приймаючи судове рішення, суд першої інстанції обмежився лише самим фактом прийняття податкового повідомлення-рішення до ухвалення вироку суду, який набрав законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відзначив, що у межах кримінального провадження №000009 досудове розслідування здійснювалося щодо невстановлених осіб ТОВ «Агрофірма «Сокільське», ТОВ «Алген», ТОВ Фірма «Агропроменерго» та інших суб`єктів господарювання. Кримінальне провадження в рамках якого призначено перевірку позивача порушено не стосовно посадової особи останнього та не за фактом щодо нього, у контролюючого органу були наявні правові підстави для складення спірних податкових повідомлень - рішень.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

6. Позивач, не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та зміни розподілу судових витрат, залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

6.1. У касаційній скарзі позивач зазначив підставами касаційного оскарження пункти 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6.2. Доводи касаційної скарги, якщо їх узагальнити, зводяться до такого:

вирок суду в межах кримінального провадження щодо посадової особи контрагента має містити конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача, а не формальну згадку його найменування, лише за умови наявності конкретних обставин щодо дій чи бездіяльності позивача, такий вирок має оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності;

порушення постачальником товару податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків покупцем товару вимог закону щодо обліку витрат та формування податкового кредиту за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його (покупця) обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента (постачальника) та про злагодженість дій між ними;

сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення. Вирок, ухвалений на підставі угоди, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості такої особи не є доказом вини інших;

податкові органи не мають права приймати податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішення в кримінальному провадженні, якщо грошове зобов`язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства - незалежно від того щодо якої особи здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні;

показанням свідка менеджера з оптової торгівлі позивача ОСОБА_1 та директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_2. не було надано жодної оцінки судом апеляційної інстанції, оскаржувана постанова не містить будь-яких мотивів їх відхилення або неврахування;

судом апеляційної інстанції не наданої жодної правової оцінки висновку експерта, зі змісту якого вбачається, що висновки акта Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 03.02.2015 №4/28-10-40-3/30307207 свого документального та нормативного підтвердження не знайшли.

6.3. Між цим, позивач звертає увагу суду, що Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 20.02.2018 у справі №826/20153/14, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 21.04.2022, відхиляючи посилання податкового органу на вирок, зазначив: "... посилання на вирок від 03.02.2015 у справі №185/309/15-к, яким директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» визнано винним в ухиленні від сплати податків за ст. 212 КК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено про те, що у межах даної кримінальної справи конкретно досліджувалась реальність/фіктивність господарської діяльності позивача, що є предметом розгляду даної адміністративної справи. Вирок винесений не стосовно посадових осіб позивача, а отже не може вважатися доказом будь-яких порушень законодавства саме з боку позивача".

6.4. Як на невідповідність висновкам суду апеляційної інстанції щодо передчасності прийняття податкового повідомлення-рішення, у касаційній скарзі позивач посилався на висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №813/2688/15.

7. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає про необґрунтованість її доводів та просить відмовити у її задоволенні.

IV. Установлені судами фактичні обставини справи

8. У період з 31.07.2014 по 28.01.2015 Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників ДФС у м. Києві (правонаступником якого є відповідач) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з рядом контрагентів, у тому числі з ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.» і ТОВ «Центуріон-ЛТД» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати якої оформлені актом від 03.02.2015 № 4/28-10-40-3/30307207.

9. Перевіркою установлено порушення платником вимог податкового законодавства, а саме:

- п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового ПК України, у зв`язку з віднесенням до складу витрат у ІІІ-му кварталі 2011 року та 2012 році витрат, пов`язаних з придбанням товарів у ТОВ «Агрофірма Сокільське», ПП «Агрофірма «Хлібодар», ТОВ «Дельта В.В.В.» і ТОВ «Центуріон-ЛТД», всього на загальну суму 57 424 376 грн, які не спричиняють реального настання правових наслідків (в т. ч. за ІІІ-й квартал 2011 року у сумі 7 181 056 грн., за 2012 рік - 50 243 320 грн), що призвело до заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 11 028 170 грн. (в т. ч. за ІІІ-й квартал 2011 року у сумі 477 074 грн., за 2012 рік - 10 551 097 грн.) та до завищення об`єкта оподаткування за ІІІ-й квартал 2011 року на 5 106 820 грн.

- п.198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на загальну суму 3 317 500,37 грн. (в т. ч. за періоди березень, липень, жовтень, листопад і грудень 2012 року).

- п.200.1, 200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення ПДВ на загальну суму 3 164 144,98 грн. (в т. ч. за періоди березень, липень, жовтень і листопад 2012 року).

- п. 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за грудень 2012 року (ряд. 18 податкової декларації) на суму ПДВ у розмірі 153 355,39 грн., яка підлягає збільшенню, та суми ПДВ за грудень 2012 року (ряд. 25 податкової декларації), яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ у розмірі 572 500,17 грн., яка підлягає донарахуванню.

- п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п.200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму ПДВ у розмірі 2 745 000,20 грн. (в т. ч. за періоди квітень, серпень і листопад 2012 року).

10. На підставі висновків акта перевірки Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників ДФС у м. Києві 17.02.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 15 826 645,50 грн, у тому числі за основним платежем у сумі 10 551 097,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 275 548,50 грн.

- №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 858 750,26 грн, у тому числі за основним платежем у сумі 572 500,17 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 286 250,09 грн.

- №, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 745 000,20 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 372 500,10 грн.

11. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначав, що контрагенти платника зареєстровані на підставних осіб, у них відсутні трудові та виробничі ресурси, основні та транспортні засоби, підприємства не знаходяться за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, не є виробниками сільськогосподарської продукції. Також, контролюючий орган звертав увагу на наявність кримінальних проваджень та вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 у справі № 185/309/15-к, яким встановлено обставини щодо отримання у період з 01.11.2011 по 30.06.2013 ТОВ «Агрофірма Сокільське» грошових коштів, у тому числі від позивача, за відсутності поставок сільськогосподарської продукції.

12. Позивач, не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.02.2015 №, № і №.

V. Оцінка Верховного Суду

13. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, Суд виходить з такого.

14. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

15. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

16. З огляду на доводи касаційної скарги, предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції в частині правомірності:

висновків щодо взаємовідносин з ТОВ «Агрофірма Сокільське» за наявності вироку суду у кримінальній справі;

висновків суду щодо правозастосування пункту 86.9 статті 86 ПК України (прийняття акта індивідуальної дії після отримання судового рішення в кримінальному провадженні стосується).

Щодо господарських операцій позивача із ТОВ «Агрофірма Сокільське».

17. Судами попередніх інстанцій зі змісту акта перевірки, заяв по суті справи, поданих відповідачем, убачається, що в ході перевірки податковим органом установлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем було укладено ряд договорів на придбання насіння соняшника (у кількості 4 698,4 тон) із ТОВ «Агрофірма Сокільське».

18. Вказаною перевіркою встановлено, що ТОВ «Агрофірма Сокільське», не маючи первинних документів, які підтверджують факт виробництва, збирання, оприбуткування та зберігання продукції рослинництва власного виробника, виробленої на власних або орендованих виробничих потужностях врожаю 2010-2013 років, відображало у податковому обліку та звітності господарські операції по придбанню та подальшій реалізації сільськогосподарської продукції не власного виробництва.

19. З урахуванням викладеного, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат у 2012 році витрати, пов`язані з придбанням товарів у ТОВ «Агрофірма Сокільське» на загальну суму 16 587 502 грн, а також завищено суму від`ємного значення ПДВ за відповідні звітні місяці 2012 року та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ.

20. Судами встановлено, що впродовж періоду з 14.03.2012 по 11.12.2012 між позивачем як покупцем та ТОВ «Агрофірма Сокільське» як постачальником були укладені однотипні за змістом договори поставки сільськогосподарської продукції, а саме, насіння соняшнику: від 14.03.2012 № К1203-5524, від 14.03.2012 № К1203-5522, від 18.07.2012 № К1207-3010, від 16.10.2012 № К1210-3013, від 15.11.2012 № К1211-5204, від 13.11.2012 №К1211-5202, від 27.11.2012 № К1211-5208, від 04.12.2012 № К1212-5201, від 11.12.2012 №К1212-5202.

21. Відповідно до умов зазначених договорів поставки, ТОВ «Агрофірма Сокільське» зобов`язувалося постачати та передавати за оплату позивачеві насіння соняшника насипом відповідної якості на умовах EXW (франко-склад/елеватор) - на зернові склади ТОВ «Аякс»/ФГ «Липневе»/Михайлівський зерносклад ЛДУ (відповідно до Інкотермс-2010), а позивач зобов`язувався такий товар прийняти та оплатити. У визначений сторонами у кожному договорі термін поставки, товар повинен бути транспортований на склад/елеватор, розвантажений, проаналізований на якість та переоформлений з облікової картки постачальника на ім`я покупця з наданням відповідного складського документу. Товар вважається поставленим відповідно до умов договору в момент оформлення постачальником на ім`я покупця складського документу на товар.

22. На підтвердження наявності фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Агрофірма Сокільське» позивачем надано, а судом повністю та всебічно досліджено належним чином оформлені первинні документи до вказаних вище договорів поставки, а саме, видаткові накладні, податкові накладні та докази оплати за товар, а саме:

- до договору від 14.03.2012 № К1203-5524: видаткові накладні від 15.03.2012 № 24,від 15.03.2012 року № 25, податкові 15.03.2012 № 24,від 15.03.2012 № 25, платіжні доручення від 16.03.2012 №/20-02066, від 16.03.2012 №/20-02068;

- до договору від 14.03.2012 № К1203-5522 видаткові накладні від 15.03.2012 № 26, від 15.03.2012 № 27, податкові накладні від 15.03.2012 №26, від 15.03.2012 №27 платіжні доручення від 16.03.2012 №/20-02069, від 19.07.2012 № /20-06180;

- до договору від 18.07.2012 № К1207-3010 видаткові накладні від 18.07.2012 № 1, від 18.07.2012 № 2 і податкові накладні від 18.07.2012 № 1, від 18.07.2012 № 2 платіжні доручення від 19.07.2012 №/20-06168, від 19.10.2012 № /20-13747;

- до договору від 16.10.2012 № К1210-3013 видаткові накладні від 17.10.2012 № 16, податкові накладні від 17.10.2012 № 16 платіжні доручення від 19.07.2012 № /20-06168, від 19.10.2012 № /20-13747;

- до договору від 15.11.2012 № К1211-5204 видаткові накладні від 16.11.2012 № 12, від 19.11.2012 №19, від 20.11.2012 №17, від 21.11.2012 №19, від 22.11.2012 №20, від 22.11.2012 № 21, податкові накладні від 16.11.2012 № 12, від 19.11.2012 року № 16, від 20.11.2012 № 17, від 21.11.2012 № 19, від 22.11.2012 № 20, від 22.11.2012 № 21 платіжні доручення від 16.11.2012 № /20-16393, від 20.11.2012 № /20-16729, від 21.11.2012 року № /20-16833То, від 22.11.2012 року № /20-17025, від 22.11.2012 № /20-17088;

- до договору від 13.11.2012 № К1211-5202 видаткові накладні від 13.11.2012 № 4/11, від 15.11.2012 №9, від 16.11.2012 № 11, податкові накладні від 13.11.2012 № 4, від 15.11.2012 № 9, від 16.11.2012 № 11, платіжні доручення від 14.11.2012 № /20-16100, від 14.11.2012 № /20-16327, від 16.10.2012 № /20-16392;

- до договору від 27.11.2012 № К1211-5208: видаткові накладні від 29.11.2012 № 31, від 30.11.2012 № 32, податкові накладні від 29.11.2012 № 31, від 30.11.2012 № 32, платіжні доручення від 30.11.2012 № /20-17641, від 29.11.2012 № 4154;

- до договору від 04.12.2012 № К1212-5201: видаткові накладні від 04.12.2012 №1/12, від 06.12.2012 № 2/12, податкові накладні від 04.12.2012 №1, від 06.12.2012 №2, платіжні доручення від 05.12.2012 № 32015, від 07.12.2012 № /20-18104;

- до договору від 11.12.2012 № К1212-5202: видаткові накладні від 11.12.2012 № 4/12, від 19.12.2012 року № 5/12, податкові накладні від 11.12.2012 № 4, від 19.12.2012 № 5, платіжні доручення від 12.12.2012 № /20-18261, від 19.12.2012 № /20-18521.

23. Судами встановлено, що відповідно до зазначених вище договорів між позивачем та ТОВ «Агрофірма Сокільське», поставка товарів здійснювалась на умовах EXW (франко-склад/елеватор). Позивач придбавав у контрагента (переоформлював) товар, який вже знаходився на зернових складах - ТОВ «Аякс», ФГ «Липневе», Михайлівський зерносклад ЛДУ.

24. Позивачем надано до суду копії договорів складського зберігання, якими підтверджується факт зберігання позивачем насіння соняшнику на зернових складах, а саме: Договір складського зберігання зернових, зернобобових, олійних культур та продукти їх обробки між Позивачем та ТОВ «Аякс» від 08.17.2011 №7, Договір про надання сільськогосподарських послуг між позивачем та ФГ «Липневе» від 24.02.2012 №46.

25. Окрім того, позивачем надано документальне підтвердження факту переоформлення товару на зернових складах ТОВ «Аякс», ФГ «Липневе» та Михайлівському зерноскладі ЛДУ, зокрема: копії складських квитанцій з відмітками "погашено", копії карток аналізу зерна, копії журналів кількісно-якісного обліку за формою № 36 щодо насіння соняшнику, отриманого від ТОВ «Агрофірма Сокільське», копії тристоронніх актів прийому-передачі продукції, підписаних директором ТОВ «Агрофірма Сокільське» від імені попереднього власника, представником ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» від імені нового власника та представником відповідного зерноскладу, а також витяги з реєстру складських документів на зерно.

26. Так, переоформлення зерна (насіння соняшнику) на зерновому складі ТОВ «Аякс» від ТОВ «Агрофірма Сокільське» на позивача на виконання договорів поставки від 14.03.2012 №К1203-5524, від 18.07.2012 №К1207-3010 підтверджується відповідними складськими квитанціями, виписаними на ім`я ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» від 15.03.2012 № 3297, від 15.03.2012 № 3295, від 18.07.2012 № 41, від 18.07.2012 № 42, від 17.10.2012 №1033.

27. Окрім того, факт переоформлення товару на зерновому складі ТОВ «Аякс» підтверджується відповідними тристоронніми актами прийому-передачі продукції, підписаними директором ТОВ «Агрофірма Сокільське» від імені попереднього власника, представником ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» від імені нового власника та представником зерноскладу ТОВ «Аякс».

28. Переоформлення зерна (насіння соняшнику) на зерновому складі ФГ «Липневе» від ТОВ «Агрофірма Сокільське» для позивача на виконання договору поставки від 14.03.2012 №К1203-5522 підтверджується відповідними складськими квитанціями, виписаними на ім`я ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» від 15.03.2012 № 904, від 15.03.2012 № 905 із відмітками "погашено".

29. Позивачем було надано витяги з реєстру складських документів на зерно від 25.05.2015 №10130 та від 25.05.2015 №10131, якими підтверджується, що ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» станом на 08.09.2015 зберігало на ФГ «Липневе» зерно згідно договору складського зберігання від 24.02.2012 №46, на зерно було видано складські квитанції №904 та №905, видані 15.03.2012 та погашені в основному реєстрі 11.04.2012.

30. Переоформлення насіння соняшнику на Михайлівському зерноскладі ЛДУ від ТОВ «Агрофірма Сокільське» для позивача на виконання договорів поставки від 15.11.2012 №К1211-5204, від 13.11.2012 №К1211-5202, від 27.11.2012 №К1211-5208, від 04.12.2012 №К1212-5201, від 11.12.2012 №К1212-5202 підтверджується відповідними складськими квитанціями, виписаними на ім`я ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМОДІТІЗ УКРАЇНА ЛТД» від 19.11.2012 № 223, від 20.11.2012 № 231, від 21.11.2012 № 237, від 22.11.2012 № 241, від 22.11.2012 № 247, від 13.11.2012 №198, від 15.11.2012 № 206, від 16.11.2012 № 214, від 16.11.2012 № 215, від 29.11.2012 № 250, від 30.11.2012 № 252, від 04.12.2012 № 257, від 06.12.2012 № 259, від 11.12.2012 № 263, від 19.12.2012 № 266.

31. Окрім того, позивачем надано документи на підтвердження надходження товару від ТОВ «Агрофірма Сокільське» до відповідних зернових складів перед його поставкою (переоформленням) позивачу.

32. Так, зокрема, прийняття на зберігання товару (насіння соняшнику) Михайлівським зерноскладом ЛДУ від ТОВ «Агрофірма Сокільське» підтверджується наявними в матеріалах справи договором складського зберігання від 07.11.2012 № 42, а також виписаними на ім`я ТОВ «Агрофірма Сокільське» складськими квитанціями від 19.11.2012 №228 (картка аналізу зерна від 19.11.2012 №179), від 20.11.2012 №229 (картка аналізу зерна від 19.11.2012 №178), від 21.11.2012 №235 (картка аналізу зерна від 20.11.2012 №82), від 21.11.2012 №236 (картка аналізу зерна від 20.11.2012 №183), від 22.11.2012 №238 (картка аналізу зерна від 21.11.2012 №185), від 22.11.2012 №239 (картка аналізу зерна від 21.11.2012 №186), від 22.11.2012 №240 (картка аналізу зерна від 21.11.2012 №184), від 22.11.2012 №243 (картка аналізу зерна від 22.11.2012 №187), від 22.11.2012 №246 (картка аналізу зерна від 22.11.2012 №189), від 29.11.2012 №249 (картка аналізу зерна від 28.11.2012 №190), від 30.11.2012 №251 (картка аналізу зерна від 29.11.2012 №191), від 03.12.2012 №253 (картка аналізу зерна від 01.12.2012 №192), від 03.12.2012 №254 (картка аналізу зерна від 01.12.2012 №193), від 04.12.2012 №255 (картка аналізу зерна від 03.12.2012 №194), від 04.12.2012 №256 (картка аналізу зерна від 04.12.2012 №195), від 06.12.2012 року №258 (картка аналізу зерна від 05.12.2012 №196), від 07.12.2012 №260 (картка аналізу зерна від 06.12.2012 №197), від 10.12.2012 №261 (картка аналізу зерна від 10.12.2012 №198), від 11.12.2012 №262 (картка аналізу зерна від 10.12.2012 №199), від 24.12.2012 №264 (картка аналізу зерна від 18.12.2012 №200), від 24.12.2012 №265 (картка аналізу зерна від 18.12.2012 №201), від 08.11.2012 №195 (картка аналізу зерна від 07.11.2012 №155), від 15.11.2012 №199 (картка аналізу зерна від 14.11.2012 №164), від 15.11.2012 №200 (картка аналізу зерна від 14.11.2012 №163), від 15.11.2012 №201 (картка аналізу зерна від 14.11.2012 №162), від 15.11.2012 №202 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №161), від 15.11.2012 №203 (картка аналізу зерна від 14.11.2012 №160), від 15.11.2012 №204 (картка аналізу зерна від 14.11.2012 №159), від 16.11.2012 №209 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №170), від 16.11.2012 №210 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №168), від 16.11.2012 №211 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №167), від 16.11.2012 №212 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №169), від 16.11.2012 №213 (картка аналізу зерна від 15.11.2012 №166), від 19.11.2012 №216 (картка аналізу зерна від 16.11.2012 №173), від 19.11.2012 №217 (картка аналізу зерна від 16.11.2012 №172), від 19.11.2012 №218 (картка аналізу зерна від 16.11.2012 №171), від 19.11.2012 №219 (картка аналізу зерна від 16.11.2012 №174) та відповідними реєстрами накладних на прийняте насіннєве зерно.

33. Додатково, на підтвердження руху товару (насіння соняшнику) від ТОВ «Агрофірма Сокільське» до Михайлівського зерноскладу ЛДУ, позивачем надано до суду реєстри накладних на прийняте насіннєве зерно із зазначенням якості по середньодобовому зразку, журнали реєстрації товарно-транспортних накладних на Михайлівський зерносклад ЛДУ.

34. Як установлено судами з матеріалів справи, у подальшому, придбаний у ТОВ «Агрофірма Сокільське» товар був повністю використаний позивачем у власній господарській діяльності, а саме, з метою переробки в олію соняшникову. Так, переробка насіння соняшнику здійснювалась ПАТ «Запорізький Оліяжиркомбінат» на підставі договору переробки від 23.03.2012 №23-03-12 та договору від 10.10.2012 №687.

35. Рух товару (насіння соняшнику) на ПАТ «Запорізький Оліяжиркомбінат» та подальша переробка підтверджується наданими позивачем до суду актами виконання послуг (робіт); актами приймання-передачі, а також товарно-транспортними накладними, які підтверджують перевезення насіння соняшнику на територію ПАТ «Запорізький Оліяжиркомбінат» із зернових складів: ТОВ «Аякс»; ФГ «Липневе», Михайлівський зерносклад ЛДУ.

36. У подальшому вироблена соняшникова олія реалізовувалась на користь покупців: ТОВ «Белацет» на підставі договорів від 28.04.2012 року № П1204-0026, від 03.05.2012 № П1205-0026, від 21.05.2012 № П1205-0028, від 29.05.2012 № П1205-0030, від 08.06.2012 №П1206-0027, від 27.06.2012 № П1206-0028, від 25.07.2012 № П1207-0031 та ТОВ «Сталь» на підставі договорів від 01.12.2012 № П1212-0022, від 21.12.2012 №П1212-0030 від 29.12.2012 № П1212-0031, від 04.01.2013 №П1301-0022, від 04.07.2013 №П1307-0022.

37. Також позивачем було надано до суду:

Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Довідка серії АБ №389243 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Статут ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Свідоцтво №200104163 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Довідка про взяття на облік платника податків ТОВ «Агрофірма Сокільське» від 17.11.2011 №564/35

Наказ ТОВ «Агрофірма Сокільське» від 01.11.2011 № 13 про призначення директора ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Паспорт директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_2 .

Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 .

Податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «Агрофірма Сокільське» за серпень 2012 року

Звіт форми №29-сг про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду ТОВ «Агрофірма Сокільське» на 01.12.2012.

Звіт форми №37-сг про сівбу та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт на ТОВ «Агрофірма Сокільське» на 01.11.2012.

Звіт форми №4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2012 року ТОВ «Агрофірма Сокільське».

Лист відділу Держкомзему у Юр`ївському районі Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області від 21.08.2017 №1/13-3880 про наявність зареєстрованих договорів оренди земельних часток (паїв) у кількості 108 договорів загальною площею 790,5586 га.

38. Позивачем надано документальне підтвердження наявності у ТОВ «Агрофірма Сокільське» земельних ресурсів та вирощування ним сільськогосподарської продукції. Відповідно до звіту за формою № 4-СГ «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2012 року», загальна посівна площа ТОВ «Агрофірма Сокільське» становила 6 476,149 га, з них під посів соняшнику на зерно використано 5 959,149 га.

39. Згідно звіту за формою № 37-СГ "Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт" станом на 01.11.2012, зібрано врожай соняшнику загальним обсягом 13 202,2 тн, у той час як із матеріалів справи вбачається, що позивачем придбано насіння соняшнику в кількості 4 698,403 тн. Зазначені звіти було прийнято державними органами статистики без зауважень, що підтверджується відповідними відмітками на перших аркушах звітів.

40. На сторінці 16 акта перевірки податковий орган зазначає, що згідно з податковим розрахунком фіксованого сільськогосподарського податку за 2010 рік, ТОВ «Агрофірма Сокільське» мало в користуванні землі сільськогосподарського призначення (рілля) загальною площею 1 167,714 га, згідно з Податковим розрахунком фіксованого сільськогосподарського податку за 2011 рік, ТОВ «Агрофірма Сокільське» мало в користуванні землі сільськогосподарського призначення (рілля) загальною площею 1 179,9818 га. На сторінці 18 акта перевірки податковий орган зазначає, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» до перевірки надано договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (ріллі) за 2011 рік на загальну площу 1 113,534 га. На сторінці 22 акта перевірки податковий орган зазначає, що згідно з Довідкою з державної статистичної звітності з кількісного обліку земель "Форма 6-зем" від 28.09.2012 № 1/13-3395, за ТОВ «Агрофірма Сокільське» на території Олексіївської сільської ради Юр`ївського району числиться всього земель у кількості 1 026,4818 га.

41. На сторінці 23 акта перевірки відповідач визнає, що зазначені відомості були повідомлені директором ТОВ «Агрофірма Сокільське» в листі на адресу Західно-Донбаської ОДПІ.

42. На сторінці 22 акта перевірки відповідач підтверджує, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» було укладено договір від 14.01.2012 №2 із ТОВ Солонянський завод «Агрополімердеталь» про спільну діяльність без об`єднання вкладів по вирощуванню та продажу сільськогосподарської продукції, згідно з яким ТОВ «Агрофірма Сокільське» надає для спільного використання технічні засоби, необхідну кількість насінного матеріалу, ПММ, мінеральних добрив, засобів захисту рослин, додаткових послуг або фінансування додаткових витрат; а Солонянський завод «Агрополімердеталь» надає для виробництва сільськогосподарської продукції 3 762,6007 га орної землі. ТОВ «Агрофірма Сокільське» керує всією сумісною діяльністю та здійснює усі необхідні дії та акти для досягнення поставленої за договором цілі. Усі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються через розрахунковий рахунок ТОВ «Агрофірма Сокільське» .

43. Також в акті зазначається, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» було укладено договір від 14.01.2012 №1 із ТОВ «Науково-виробниче підприємство «САД» про спільну діяльність без об`єднання вкладів по вирощуванню та продажу сільськогосподарської продукції, згідно з яким ТОВ «Агрофірма Сокільське» надає для спільного використання технічні засоби, необхідну кількість насінного матеріалу, ПММ, мінеральних добрив, засобів захисту рослин, додаткових послуг або фінансування додаткових витрат; ТОВ «Науково-виробниче підприємство «САД» надає для виробництва сільськогосподарської продукції 1 308,3 га сільськогосподарської землі. ТОВ «Агрофірма Сокільське» керує всією сумісною діяльністю та здійснює усі необхідні дії та акти для досягнення поставленої за договором цілі. Усі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються через розрахунковий рахунок ТОВ «Агрофірма Сокільське» .

44. За наведених обставин, змісту акту перевірки та наданих позивачем доказів до суду суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції носили реальний (товарний) характер, що, серед іншого, підтверджується належно складеними первинними документами, у тому числі і рух товару зберігання, подальше використання в господарській діяльності.

45. Відхиляючи доводи податкового органу щодо наявності вироку у кримінальному провадженні, суд першої інстанції зазначив, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 у справі №185/309/15-к не встановлено конкретних обставин щодо дій чи бездіяльності позивача, а тому суд приходить до висновку, що вказаний вирок не створює преюдицію в розглядуваній адміністративній справі.

46. У свою чергу, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирок щодо посадової особи контрагента, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача.

47. Суд апеляційної інстанції дослідивши зміст вироку у справі №185/309/15-к, уважав висновок помилковим, з огляду на наступне.

48. З матеріалів справи вбачається, що згідно наявних у справі первинних документів, господарські операції між позивачем та ТОВ «Агрофірма Сокільське» здійснювалися у 2012 році. Водночас, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 у справі №185/309/15-к директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» - ОСОБА_2 , на підставі угоди про визнання винуватості, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

49. Зокрема, судом апеляційної інстанції установлено, що у період з 01.11.2011 по 30.06.2013 директор ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_3 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на пособництво гр. ОСОБА_3 в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах, шляхом зловживання ОСОБА_2 своїм службовим становищем, за не встановлених слідством обставин документально оформили реалізацію ТОВ «Агрофірма Сокільське» сільськогосподарських товарів, соняшнику, кукурудзи, пшениці та незначної кількості іншої сільськогосподарської продукції, як вироблених ним (товариством) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, хоча фактично товариство не здійснювало їх виробництва, безпідставно склавши та видавши первинні документи: договори, акти приймання-передавання зерна, видаткові накладні, акти приймання-передавання товару, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні та податкові накладні про продаж ТОВ «Агрофірма Сокільське» сільськогосподарської продукції власного виробництва, зокрема, ТОВ «Луї Дрейфус Україна ЛТД» (код за ) - позивачу у цій справі №826/8493/15.

50. Також Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області встановив, що директор ТОВ «Агрофірма Сокільське» ОСОБА_2 , з 01.11.2011 по 30.06.2013, достеменно усвідомлюючи, що ТОВ «Агрофірма Сокільське» не здійснювало виробництво сільськогосподарської продукції, не нарахував податок на прибуток підприємств від операцій з отримання безповоротної фінансової допомоги у вигляді надходження на поточні рахунки підприємства грошових коштів з поточних рахунків, зокрема, ТОВ «Луї Дрейфус Україна ЛТД».

51. За наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 у справі №185/309/15-к спростовано факт виготовлення та постачання ТОВ «Агрофірма Сокільське» на користь позивача сільськогосподарської продукції у 2012 році, тому первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані ТОВ «Агрофірма Сокільське» не можуть вважатися належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є безпідставними.

52. Суд зауважив, що вироком суду встановлено лише рух коштів без фактичного здійснення господарської діяльності між зазначеним контрагентом та позивачем.

53. Також суд апеляційної інстанції, ураховуючи приписи ч. 6 ст. 78 КАС України, вважав помилковим посилання ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» на факт ухвалення вироку вже після прийняття спірних податкових-повідомлень рішень, оскільки такі обставини не спростовують його преюдиційне значення у цій справі.

54. Верховний Суд зазначає, що слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, у якій указано, що навіть наявність вироку не може бути беззаперечним доказом порушень податкового законодавства, такий вирок має оцінюватися адміністративним судом разом з іншими наданими доказами, і лише на підставі оцінки сукупності доказів суд має дійти висновку про наявність чи відсутність порушень, на які вказує контролюючий орган.

55. Висновок Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що з огляду на положення статті 90 КАС України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

56. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

57. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в означеній постанові зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

58. Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

59. Верховний Суд уважає, що суд апеляційної інстанції на виконання наведених висновків не обмежився лише посиланням на наявність вироку, натомість установив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача, наведені у вироку та оцінив разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

60. У контексті доводів касаційної Суд зазначає, що вирок у справі №185/309/15-к винесено 03 лютого 2015 року стосовно директора ТОВ «Агрофірма Сокільське» у кримінальному провадженні №0000122 ухвалено не за тим кримінальним провадженням, за яким (на виконання постанови слідчого) призначено перевірку ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД», проте установлені таким вироком обставини підтверджують установлені порушенні перевірки та висновки податкового органу.

61. Позиція позивача також ґрунтуються на тому, що як у ході перевірки, так і під час розгляду справи ним подана необхідна первинна та інша документація на підтвердження реальності господарських операцій із контрагентом ТОВ «Агрофірма Сокільське.

62. Водночас Суд зазначає, що наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.

63. Висновки суду апеляційної інстанції є результатом оцінки наявних у розпорядженні доказів. При цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено, а Судом не встановлено. Підстав стверджувати, що суд апеляційної інстанції установив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів наразі відсутні.

64. Слід зазначити, що зміст викладу доводів касаційної скарги та наведених обґрунтувань касаційного оскарження виражає саме незгоду скаржника з мотивами й висновками суду апеляційної інстанції, які слугували підставою для відмови в позові у відповідній частині. Такі доводи відповідно до статті 341 КАС України виходять за межі касаційного перегляду і не є свідченням ані неправильного застосування судами норм матеріального права, ані процесуальних порушень.

Щодо доводів позивача про передчасність прийняття податкових повідомлень-рішень.

65. Як установлено судами, підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача стала постанова старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу слідчого управління кримінальних розслідувань Головного слідчого управління фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України підполковника податкової міліції ОСОБА_4 від 06.02.2014 (із уточненням від 16.05.2014) «Про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Агрофірма Сокільське» та іншими суб`єктами підприємницької діяльності - постачальниками сільськогосподарської продукції за 2011-2013 роки».

66. Так, відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України (у редакції, чинній на час проведення перевірки) документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності постанови суду (ухвали суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

67. Пунктом 86.9 статті 86 ПК України (у редакції, чинній до 01.09.2015) встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

68. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведене в указаній нормі обмеження щодо прийняття акта індивідуальної дії після отримання судового рішення в кримінальному провадженні стосується лише випадків порушення кримінального провадження відносно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), щодо якого призначено перевірку, й предметом якого є податки та/або збори.

69. У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №808/6032/15 Суд виснував:

«Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у випадку, коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

За правилами пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи-підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Отже, наведене в указаній нормі обмеження щодо прийняття акта індивідуальної дії після отримання судового рішення в кримінальному провадженні стосується лише випадків порушення кримінального провадження відносно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), щодо якого призначено перевірку, й предметом якого є податки та/або збори.».

70. Направляючи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції справу №804/14948/15 у постанові від 11 квітня 2024 року зазначав наступне:

«Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовою підставою для проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача був підпункт 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України - отримання постанови слідчого, винесеної ним відповідно до закону у кримінальній справі, що перебуває у його провадженні.

Тобто, приймаючи судове рішення, суд апеляційної інстанції обмежився лише самим фактом прийняття податкового повідомлення-рішення до ухвалення вироку суду, який набрав законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не перевірено та не встановлено, стосовно яких саме посадових осіб було порушено та розслідується кримінальне правопорушення за №00000190, а також, чи є (були) його предметом податки та/або збори, і, як наслідок, об`єктивно не встановлено наявність/відсутність у відповідача права приймати податкове повідомлення-рішення за відсутності відповідного судового рішення, що набрало законної сили. Не досліджено постанову слідчого, на підставі якої призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Криворіжспецремонт» з питання дотримання вимог законодавства України під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Ротмент», ТОВ «Алінсо», ТОВ «Смарт Трейд» за період з 01.01.2014 по 31.04.2015, за результатами якої складно акт від 25.06.2015 № 617/22-01/33453203. Не встановлено, чи виділялось в окреме кримінальне провадження розслідування стосовно посадових осіб ТОВ «Криворіжспецремонт» та чи приймався вирок суду стосовно посадових осіб ТОВ «Криворіжспецремонт», який би набрав законної сили або ухвала про закриття кримінального провадження відносно посадових осіб позивача.».

71. Відповідно до обставин справи, що переглядається, суд апеляційної інстанції зауважив, що суд першої інстанції обмежився лише самим фактом прийняття податкового повідомлення-рішення до ухвалення вироку суду, який набрав законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

72. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у межах кримінального провадження №000009 досудове розслідування здійснювалося щодо невстановлених осіб ТОВ «Агрофірма «Сокільське», ТОВ «Алген», ТОВ Фірма «Агропроменерго» та інших суб`єктів господарювання, отже, оскільки кримінальне провадження в рамках якого призначено перевірку позивача порушено не стосовно посадової особи останнього та не за фактом щодо нього, у контролюючого органу були наявні правові підстави для складення спірних податкових повідомлень - рішень.

73. У постанові від 23 липня 2024 року у справі №826/22599/15 міститься такий висновок:

«враховуючи, що кримінальне провадження №0000259 було порушено не відносно позивача, особливості щодо прийняття податкових повідомлень - рішень, які передбачені приписами пункту 86.9 статті 89 Податкового кодексу України, на позивача не поширюються, а відповідно контролюючий орган мав всі правові підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень на підставі акту перевірки, оформленого за результатами документальної перевірки призначеної на підставі визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.».

74. За наведеного вище, Суд погоджується з судом апеляційної інстанції, що наведене в пункті 86.9 статті 86 ПК України (у редакції, чинній до 01.09.2015) обмеження щодо прийняття акта індивідуальної дії після отримання судового рішення в кримінальному провадженні стосується лише випадків порушення кримінального провадження відносно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), щодо якого призначено перевірку, й предметом якого є податки та/або збори.

75. Верховний Суд зазначає, що зміст викладу доводів касаційної скарги та наведених обґрунтувань касаційного оскарження виражає саме незгоду скаржника з мотивами й висновками суду апеляційної інстанції, які слугували підставою для відмови в позові у відповідній частині. Аргументи скаржника зводяться до незгоди із правовою оцінкою доказам у цій справі й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Позивач фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів.

76. Згідно з ч. 2 та 4 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

77. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

78. У розрізі підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції по пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд звертає увагу на наступне.

79. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. Водночас посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. У цьому випадку обставини справи, яка є предметом касаційного перегляду, і справ, наведених позивачем як підстави касаційного оскарження, є відмінними за обсягом і змістом установлених судами фактичних обставин.

80. Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

81. По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

82. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

83. Ураховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

84. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

85. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).

86. З огляду на наведене, касаційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

VI. Судові витрати

87. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

88. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» - залишити без задоволення.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі №826/8493/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Шишов

Судді І. А. Васильєва

М. М. Яковенко