Справа № 240/28367/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення клопотання

26 травня 2026 року м. Житомир справа №240/28367/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору в адміністративній справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суд з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати рішення (дії) старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Б.О. щодо винесення 10.11.2025 постанови № 79546085 про стягнення виконавчого збору - виконавчий збір на користь держави у розмірі 32000,00 грн - протиправним;

- постанову старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Матвієнка Б.О. винесену 10.11.2025 №79546085 про стягнення виконавчого збору - виконавчий збір на користь держави у розмірі 32000,00 грн - скасувати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/28367/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 було визначено суддю Черняхович І.Е.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви до провадження, суддею було встановлено, що позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає вимогам частини 3 статті 161 КАС України, оскільки позивачем не було додано до позову документу про сплату судового збору.

У зв`язку з цим, ухвалою від 25.12.2025 позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 було залишено без руху та встановлено позивачу строку для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказу (оригіналу квитанції) сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень.

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду клопотання (вх.№1441/26 від 07.01.2026), в якому просив відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення рішення за наслідками розгляду справи. На обґрунтування поданого клопотання позивач зазначив, що фінансується з державного бюджету та на даний час не має бюджетних асигнувань для сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання суд виніс ухвалу від 08.05.2026, якою відмовив ІНФОРМАЦІЯ_1 у відстроченні сплати судового збору до ухвалення рішення за наслідками розгляду даної справи. Крім того, у вказаній ухвалі суд продовжив ІНФОРМАЦІЯ_1 строк залишення його позовної заяви без руху, встановлений ухвалою від 25.12.2025, та повідомив позивача, що для усунення недоліків позовної заяви йому необхідно надати до суду докази сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень.

14 травня 2026 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання (вх.№35282/26 від 14.05.2026) про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення за наслідками розгляду справи. обґрунтоване аналогічними підставами, що й раніше подане клопотання (вх.№1441/26 від 07.01.2026), а саме відсутністю бюджетного фінансування на сплату судового збору.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 44 КАС України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Разом з тим, частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства, яка закріплена в пункті 9 частини третьої статті 2 КАС України.

Головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду або підриву довіри до судової гілки влади.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення поняття "зловживання процесуальними правами". Проте в частині другій статті 45 КАС України закріплено перелік дій, які можуть бути визнані судом, як зловживання процесуальними правами.

Так, пунктом 1 частини другої статті 45 КАС України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що "право на суд" та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», пункт 28 рішення «Станєв проти Болгарії»). Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони.

За практикою Європейського суду з прав людини, при вирішенні суто процесуальних питань, поняття «зловживання», згідно з пунктом 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, яке визнається загальною теорією права тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, зловживанням є таке поводження позивача, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення і перешкоджає належній роботі суду або належному перебігу провадження (див. mutatis mutandis, рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Миролюбов та інші проти Латвії», заява 798/05, § 62, 65).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що зловживання правом на подання скарги (заяви) становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відмінною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів, заяв, клопотань (постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 826/9751/14 і від 12 липня 2022 року у справі № 640/16646/21).

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 814/218/14 вказав, що під зловживанням процесуальними правами треба розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 08.05.2026 вже було розглянуто та вирішено клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання (вх.№1441/26 від 07.01.2026) про відстрочення сплати судового збору, після чого ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подано клопотання (вх.№35282/26 від 14.05.2026) про відстрочення сплати судового збору з аналогічних підстав, оцінка яким вже надана судом, при цьому у повторно поданому клопотання не наведено жодних інших підстав або обставин подання такого клопотання, то вказані дії визнаються судом як зловживання процесуальними правами.

Частиною третьою статті 45 КАС України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до частини 2 статті 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

З огляду на викладене суд уважає, що клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (вх.№35282/26 від 14.05.2026) про відстрочення сплати судового збору необхідно повернути заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 45, 167, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Повернути без розгляду клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 (вх.№35282/26 від 14.05.2026) про відстрочення сплати судового збору в адміністративній справі №240/28367/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович