Справа № 240/21374/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 травня 2026 року

м. Київ

справа №240/21374/25

адміністративне провадження № К/990/19554/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Білак М.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі №240/21374/25

за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді не здійснення перерахунку та виплати усього належного грошового забезпечення (основні, додатков види, щомісячні, одноразові додаткові види грошового забезпечення та премію) за період проходження мною військової служби з 01 січня 2020 року по 27 серпня 2025 року , в тому числі грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2025 роки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 27 календарних років, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закон) України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2020-2025 роки, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік", "Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2025 рік" на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням висновків викладених в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №160/2775/22 та від 02 квітня 2024 року у справі №340/608/23, з урахуванням висновків викладених в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №160/2775/22 та від 02 квітня 2024 року у справі №340/608/23, вимог статті 7 КАС України, висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 щодо не застосовування положень нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, а також того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 стосовно внесення змін до пункту забезпечення військової службови у осі р вов 30 начальницького складу та деяких інове осіб» й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили а суди у період чинності цих норм постанови Кабінету Міністрів України повинні застосовувати пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII (безвідносно до того, чи скасовані ці норми судом), хоч ця норма й не була скасована на момент спірних правовідносин;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплату усього належного грошового забезпечення (основні, додаткові види, щомісячні, одноразові додаткові види грошового забезпечення та премію) за період проходження мною військової служби з 01 січня 2020 року по 27 серпня 2025 року, в тому числі грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 -2025 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 27 календарних років, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2020-2025 роки, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік", "Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2024 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2025 рік" на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням висновків викладених в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №160/2775/22 та від 02 квітня 2024 року у справі №340/608/23., з урахуванням висновків викладених в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №160/2775/22 та від 02 квітня 2024 року у справі №340/608/23, вимог статті 7 КАС України, висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 щодо не застосовування положень нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, а також того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили а суди у період чинності цих норм постанови Кабінету Міністрів України повинні застосовувати пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII (безвідносно до того, чи скасовані ці норми судом), хоч ця норма й не була скасована на момент спірних правовідносин.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року, позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29 серпня 2020 року при обчисленні ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року та з 18 червня 2025 року по 27 серпня 2025 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року та з 18 червня 2025 року по 27 серпня 2025 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2025 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 27 календарних років, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29 січня 2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність виключних випадків, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Слід зауважити, що стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів роз`яснює, що праву на касаційний перегляд судових рішень, праву на судовий захист та справедливий суд кореспондує обов`язок особи, яка має намір реалізувати указане право, дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цих прав, зокрема, щодо подання касаційної скарги, яка відповідає вимогам статті 330 КАС України щодо її форми та змісту, у тому числі із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, та, за визначеної КАС України необхідності, належного обґрунтування виключних випадків, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України із обґрунтуванням посилання на конкретний підпункт.

Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виключні випадки, за яких можливий перегляд судових рішень, ухвалених у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.

Скаржником не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, та/або виняткового значення для скаржника, й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у справі №240/21374/25.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук

М.В. Білак

С.А. Уханенко

Судді Верховного Суду