Справа № 215/4812/26
Суддя: Камбул М. О.
Дата ухвалення: 2026-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 215/4812/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М.О. розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до установи Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в особі голови суду Лиходєдова Андрія Віталійовича про встановлення відсутності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до установи Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в особі голови суду Лиходєдова А.В. з позовними вимогами про встановлення відсутності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії .

Вивчивши матеріали даної адміністративної позовної заяви приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви в тому числі з`ясовує, чи:

- належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 20 КАС України передбачене розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 статті 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Частиною 2 статті 20 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Після того, як суд з`ясував чи належить розглядати справу за правилами адміністративного судочинства, суд повинен перевірити чи подано позовну заяву з дотриманням правил предметної підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 20 КАС, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії установі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в особі голови суду Лиходєдова А.В., тоді як ч. 2 ст.20 КАС України, встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першої цієї статті.

Врахувавши аналіз викладених норм права, вважаю, що позивач звернувшись до суду з вимогами про: встановлення відсутності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії установі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в особі голови суду Лиходєдова А.С., порушив правила предметної підсудності, а тому справу слід передати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стосовно предметної підсудності чинний Кодекс адміністративного судочинства України аналогічної норми не містить.

Проте, згідно з частино 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, чинним Кодексом адміністративного судочинства не заборонено застосовувати аналогію закону щодо прогалин у процесуальному законодавстві.

Стосовно доданої до адміністративного позову заяви про відвід судді Камбул М.О. слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява датована 24.05.2026 та зареєстрована судом 25.05.2026. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подана заява від 24.05.2026 про відвід судді Камбул М.О.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 цивільну справу №215/4812/26 було розподілено для розгляду судді Камбул М.О.

Статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Так, частиною 1 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини 1 цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Тобто, на законодавчому рівні закріплено можливість подання заяви про відвід судді виключно після відкриття провадження у справі та у строк, визначений у частині 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України.

В даному випадку слід звернути увагу, що станом на 26.05.2026 провадження у справі не відкрито, а заяву про відвід судді надано до суду одночасно із позовною заявою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про відвід судді є передчасною, безпідставною та необґрунтованою, оскільки питання про відкриття провадження у справі не вирішено, що зумовлює наявність підстав для залишення заяви про відвід без розгляду та повернення поданої заяви.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, а також з урахуванням того, що ефективний та належний судовий захист може бути наданий особі лише судом, встановленим законом, керуючись ст.ст. 4, 7, 19, 20, 29 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді - залишити без розгляду та повернути заявнику.

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до установи Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в особі голови суду Лиходєдова Андрія Віталійовича про встановлення відсутності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії передати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду підписана суддею 26 травня 2026 року.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: