Справа № 320/44631/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2026 року

м. Київ

справа №320/44631/25

адміністративне провадження № К/990/20095/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 320/44631/25 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у загальному розмірі 1106258,24 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 320/44631/25, адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) податковий борг у сумі 1 106 258,24 грн.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

До Верховного Суду 01.05.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 320/44631/25.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено:

1) п.1 ч.4 ст.328 КАС України з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, внаслідок ігнорування Угоди ОАЕ-Україна про уникнення подвійного оподаткування та Сертифіката резидента ОАЕ № ТНС-89910-2026 (про підтвердження, що позивач є резидентом ОАЕ), що за доводами останньої свідчить про те, що позивач не є суб`єктом оподаткування в Україні щодо доходів, отриманих за її межами та доводить незаконність прийняття податкових повідомлень-рішень;

2) п.2 ч.4 ст.328 КАС України з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, внаслідок відмови витребувати докази від ДПС всупереч ч.2 ст.77 КАС України, а також порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ігнорування форс-мажору (воєнний стан) при вирішенні питання вручення податкових повідомлень-рішень. Додатково, в наведеній підставі касаційного оскарження скаржник зазначила на відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм підпункту 14.1.213 статті 14 ПКУ у сукупності з нормами міжнародного договору про уникнення подвійного оподаткування в ситуації коли фізична особа є підтвердженим податковим резидентом іншої держави-учасниці договору та не отримувала доходів на свої банківські рахунки.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 4 частини 4 статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Переходячи до обґрунтованості визначених скаржником підстав касаційного оскарження Суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій посилались на те, що сума податкового боргу виникла внаслідок несплати позивачем суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору, адміністративних штрафів та інших санкцій, визначених до сплати податковими повідомленнями-рішеннями від 07.03.2025 № 7, від 07.03.2025 №7, від 07.03.2025 №7, від 07.03.2025 №7, від 07.03.2025 №7, які надіслані відповідачу в порядку передбаченому статтею 42 ПК України і відповідно є узгодженими, проте не сплачені у встановлений законодавством строк, що доводило наявність підстав для стягнення податкового боргу з позивача.

При цьому дійшовши вказаних висновків, суди попередніх інстанцій керувались правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі № 2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі № 804/8630/16, від 12.07.2022 у справі № 160/7345/20, від 07 серпня 2025 року у справі № 420/37047/23, від 09 січня 2024 року у справі № 160/9696/22.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи касаційної скарги фактично містять посилання на неправомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, які власне слугували підставою для визначення позивачу суми податкового боргу, який є предметом даної справи.

Однак як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд зазначив, що у разі незгоди з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, відповідач не була позбавлена можливості звернення до суду з позовом щодо їх оскарження, однак, доказів вчинення таких дій суду надано не було, внаслідок чого грошові зобов`язання, донараховані такими податковими повідомленнями-рішеннями, є узгодженими.

Отже перевіркою змісту цієї касаційної скарги встановлено, що обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 320/44631/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва О.О. Шишов М.М. Яковенко