Справа № 810/4315/18
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 травня 2026 року

м. Київ

справа №810/4315/18

адміністративне провадження №К/990/19933/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 810/4315/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, в серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому (враховуючи задоволення клопотання позивача і залишення ухвалою від 09.05.2024 року без розгляду частини позовних вимог), просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 № 12.2016.2017.1038-5301-1008 про нарахування суми податкового зобов`язання із земельного податку на суму 511 117 грн 80 коп. та від 15.05.2018 № 13.2016.2017.1038-5601-1008 про нарахування суми податкового зобов`язання із земельного податку на суму 595 869 грн 68 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 810/4315/18, частково задоволено позов. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: №13.2016.2017.1038-5601-1008 від 15.05.2018 в частині податкового зобов`язання за платежем земельний податок за податковий період 2016 рік у сумі 229 374,11 грн. та за 2017 рік в сумі 277 489,51 грн; №12.2016.2017.1038-5601-1008 від 15.05.2018 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем земельний податок за податковий період 2016 рік у сумі 190 710,50 грн та за 2017 рік у сумі 230 728,08 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 810/4315/18.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником вказано п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України з посиланням на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнято без врахування правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.08.2018 по справі 265/6419/16-а в розрізі того, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Отже за доводами скаржника, суди попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішень неправильно застосували положення ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки станом на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 №12.2016.2017.1038-5301-1008, №13.2016.2017.1038- 5601-1008, рішення Бучанської міської ради Київської області від 28 січня 2016 року № 151/5-6-VII «Про зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності по вул. Гмирі Бориса, 2-Д, в м. Буча» та рішення Бучанської міської ради Київської області від 28 січня 2016 року № 151/5-6- VII «Про зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності по вул. Гмирі Бориса, 2-Ж, в м. Буча» не були скасовані, а тому, ГУ ДПС у Київській області діяло відповідно до вимог закону.

Також, в доводах касаційної скарги скаржник посилається на поверхневий підхід до вирішення спору, оскільки не встановлення дійсного предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1, частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку суду, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

До того ж, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Повертаючись до зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суди попередніх інстанцій встановили, що контролюючий орган, здійснюючи розрахунок позивачу податкового зобов`язання за платежем земельний податок за 2016 та за 2017 рік згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень застосував ставку земельного податку частково на рівні 0,5 % та частково на рівні 3 %, у зв`язку зі зміною цільового призначенням таких земельних ділянок «для будівництва багатоквартирного житлового будинку».

Натомість, постановою Верховного Суду від 29.07.2022 в адміністративній справі № 320/5667/18, рішення Бучанської міської ради Київської області про зміну цільового призначення земельних ділянок, власником яких є позивач , визнано протиправними та скасовано.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення Бучанської міської ради Київської області, які визнані в судовому порядку протиправними, не можуть бути застосовані до позивача з моменту їх прийняття в частині, що стосується зміни цільового призначення земельних ділянок, які належать йому на праві приватної власності. Разом із цим, розрахунок земельного податку за 2016 та за 2017 роки не може бути здійснений, виходячи із ставки земельного податку 3%, оскільки така ставка податку застосовується до земель із цільовим призначенням «для будівництва багатоквартирного житлового будинку». Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суди дійшли висновків, що ставка податку, яка підлягає застосуванню для обчислення податкових зобов`язань позивачу за платежем земельний податок за 2016 та за 2017 роки становить 0,5%, оскільки земельні ділянки, які йому належать на праві приватної власності, з урахуванням судового рішення в адміністративній справі № 320/5667/18 мають цільове призначення «для обслуговування ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (присадибна ділянка понад 0,1 га)».

Отже, враховуючи положення Додатку 2 до рішення Бучанської міської ради Київської області №108-5-VII від 19.01.2016 «Про внесення змін до рішення Бучанської міської ради за № 2271-72-VI «Про встановлення ставок плати за землю, за земельні ділянки на території в м. Буча» ставка земельного податку для земельних ділянок, які належать позивачу на праві приватної власності становить 0,5 %.

Однак скаржником не доведено помилковість таких висновків судів попередніх інстанцій, враховуючи преюдицію судового рішення від 29.07.2022 в адміністративній справі № 320/5667/18 (яким не визнано нечинним нормативно-правовий акт, а визнано протиправними та скасовані рішення Бучанської міської ради Київської області), яке в свою чергу набрало законної сили станом на момент прийняття рішення суду першої інстанції у даній справі, предметом якої власне і було правомірність визначення суми земельного податку і наявність підстав для сплати цієї суми позивачем.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що посилаючись на порушення судами норм процесуального права скаржник не вказує відповідний пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, а обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України, однак скаржником відповідні норми КАС України не вказані та не обґрунтовані.

Тоді, як суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень.

Крім цього, в порушення вимог частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги відповідачем не надано документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов було подано у 2018 році. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 грн.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому у відповідності до частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Частина задоволених позовних вимог складає 928 302, 20 грн. Отже, скаржнику слід сплатити 17 620 грн судового збору за подання касаційної скарги (1762*5*200%) та надати до суду оригінал платіжного документа.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 810/4315/18, залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору за подання касаційної скарги та надання оригіналу платіжного документа.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду