Справа № 160/26709/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2026 року

м. Київ

справа №160/26709/25

адміністративне провадження № К/990/22466/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів - Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року у справі № 160/26709/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 06 травня 2025 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01 січня 2021 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01 січня 2022 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 01 січня 2023 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на 01 січня 2024 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», станом на 01 січня 2025 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії за період з 29 січня 2020 року по 06 травня 2025 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, згідно Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01 січня 2021 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01 січня 2022 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 01 січня 2023 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на 01 січня 2024 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», станом на 01 січня 2025 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01 січня 2021 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01 січня 2022 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 01 січня 2023 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, згідно Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на 01 січня 2021 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на 01 січня 2022 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 01 січня 2023 року за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з відсутністю коштів.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для подання документа про сплату судового збору у встановленому законом розмірі, а також подання апеляційної скарги із правильним зазначенням номера справи та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду 30 квітня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з невиконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Щодо ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року, Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Предметом касаційного оскарження у цій частині є ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху.

Ухвала суду апеляційної інстанції, якою залишено апеляційну скаргу без руху, не належить до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені у касаційному порядку, визначеному частиною третьою статті 328 КАС України.

Згідно частини другої статті 328, пункту 1 частини першої статті 333, КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року слід відмовити.

Щодо ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року, суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу залишено без руху з наданням десятиденного строку для подання документа про сплату судового збору у встановленому законом розмірі, а також апеляційної скарги із правильним зазначенням номера справи та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію зазначеної ухвали від 20 березня 2026 року доставлено 23 березня 2026 року до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою Третього апеляційного адміністративного суду про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах адміністративної справи. Однак у встановлений судом строк скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги, а станом на день постановлення цієї ухвали до Третього апеляційного адміністративного суду не надходило жодних документів від скаржника щодо усунення зазначених недоліків. Крім того, заява про продовження строку для усунення вказаних недоліків також не надходила.

Так, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою невиконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції стала відсутність коштів для сплати судового збору.

Водночас Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що ним оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції від 30 квітня 2026 року, якою апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали в частині сплати судового збору. Скаржником не наведено жодних доводів щодо того, що він звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків чи з будь-яким іншим клопотанням, а з тексту оскаржуваної ухвали цього також не вбачається.

Отже, у встановлений судом строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула її недоліки у спосіб, визначений Третім апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 20 березня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху, що стало підставою для її повернення.

Крім того, право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Суд зазначає, що умовою прийнятності скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, у тому числі в частині сплати судового збору.

Суд також наголошує, що необхідність сплати судового збору під час подання апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи апеляційну скаргу без документа про сплату судового збору, достеменно розумів, що допустив порушення норм процесуального права.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Тобто, особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Скаржником в касаційній скарзі не наведено об`єктивних доводів стосовно наявності умов за наявності яких скаржнику можливо було б відстрочити сплату судового збору. Водночас, звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний збір.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував положення статті 298 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції та встановлених ним обставин не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року у справі № 160/26709/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін

Судді А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов