Справа № 990/79/26
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2026-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2026 року

м. Київ

справа №990/79/26

адміністративне провадження № П/990/79/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Тацій Л.В.,

суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Шарапи В.М., Шевцової Н.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу № 990/79/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

РУХ СПРАВИ

18.03.2026 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якому позивачка просить:

визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 05.02.2026 № 37/ас-26 "Про встановлення результатів спеціальної перевірки, дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14.09.2023 (зі змінами)";

зобов`язати ВККС України поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на посаду судді апеляційного загального суду та повторно розглянути питання про дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14.09.2023 № 94/зп-23 (зі змінами).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на порушення процедури та порядку оцінювання. Вказує, що висновок Комісії щодо її недостатньо відповідального ставлення до виконання обов`язків, є необ`єктивним, оскільки фактичні обставини досліджені поверхово, без врахування її пояснень, наданих в ході співбесіди та перевірки тверджень відповідності фактичним показникам. Так, позивачка наводить як приклад, що нею проаналізовані судові рішення, ухвалені за серпень та вересень 2025 року, які визначені Комісією такими, що внесені до ЄДРСР з перевищенням строку. Зокрема, у справі № 481/976/25 вступна та резолютивна частина постанови від 28.08.2025 надіслана 28.08.2025, постанова у повному обсязі - 01.09.2025 -порахована, як внесена з перевищенням строку. Аналогічно обліковуються судові рішення по таких справах: 481/948/25, 481/947/25, 481/977/25. Отже з чотирьох постанов за серпень, вересень 2025 року, які зазначені, як направлені з перевищенням строку, усі вважаються такими, що направлені вчасно, оскільки вступна і резолютивна частина внесена у день її ухвалення, а повне судове рішення - на третій день після ухвалення та проголошення вступної та резолютивної частини, як це передбачено статтею 285 КУпАП.

Також позивачка зосередила увагу на тому, що Комісія у рішенні, вибірково проаналізувавши сім ухвал суду про самовідвід, постановлених ОСОБА_1 з тридцяти, які були надані до ВККС України Новобузьким районним судом на запит від 06.01.2026, дійшла висновку про формальний підхід до подання таких заяв позивачкою та їх подання без належного усвідомлення обставин, які об`єктивно виключають участь судді у розгляді конкретної справи. Йдеться у позовній заяві також про те, що ВККС України питання щодо постановлення ухвал про задоволення заяв про самовідвід не поставила такі питання перед нею заздалегідь, чим обмежила право підготувати письмову відповідь на такі питання.

Такий підхід, на переконання ОСОБА_1 , суперечить вимогам Положення № 20/ зп-25, зокрема пунктам 6.21.3 (послідовне обговорення); 6.25.3 (право кандидата надати пояснення та документацію щодо кожного показника, зокрема в письмовому вигляді), п.1.4. розділу 1 (принцип об`єктивності, прозорості, неупередженості оцінювання).

Позивачка також зазначила, що при оголошенні загальної характеристики та кар`єри ОСОБА_1 на посаді судді, головуючий безпідставно обмежився повідомленням про діяльність на посаді судді Новобузького районного суду Миколаївської області, тобто з листопада 2012, не врахувавши діяльність на посаді судді Казанківського районного суду в період часу з квітня 2005 року до листопада 2012 року. При цьому було зазначено, що при аналізі ефективності здійснення правосуддя з 2012 до 2024 рік, встановлено, що суддею розглянуто 4796 справ та 2728 матеріалів, з них 46 - скасовано та 20 - змінено. Позивачка зазначає, що нею надані уточнення в цій частині, які належним чином не оцінені Комісією.

Комісія наголосила, що "під час співбесіди не здійснювала оцінювання професійної компетентності кандидата, оскільки перевірка рівня професійних знань і навичок відбувається в межах кваліфікаційного іспиту, але, на переконання ОСОБА_1 , співбесіда спрямовувалась у коло запитань, якими перевірявся рівень професійних знань і навичок, що вже було здійснено Комісією на першому етапі складання кваліфікаційного іспиту.

Загалом позивачка наполягає на тому, що Комісія не здійснила повного та всебічного аналізу її компетентності, не врахувала матеріали досьє, письмові пояснення та подані документи, підтверджений позитивний досвід та досягнення у професійній діяльності. В основу свого рішення щодо зниження балів за критерієм особистої компетентності, який включає показники рішучості, відповідальності та безперервного професійного розвитку, покладено суб`єктивні оцінки членів Комісії, неперевірені факти, припущення, що не відповідають фактичному їх змісту.

Безпідставним вважає позивачка також зменшення Комісією балів за критеріями доброчесності та професійної етики - в кількості 30 балів за показником «сумлінність» через «невжиття кандидаткою належних заходів для того, щоб бути обізнаною про майнові права та забезпечення повного декларування майнових прав щодо наявності частки квартири в місті Овідіополь, що належала її чоловіку, а також невжиття заходів для того, щоб бути обізнаною про обіймання сестрою чоловіка посади заступника селищного голови та повідомлення про це не з часу її призначення, а через декілька років.

Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2026 відкрито провадження у справі № 990/79/26 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 07.04.2026.

Цією ухвалою відповідачу Суд встановив строк для надання відзиву та доказів на обґрунтування своєї позиції - п`ятнадцять днів з дати отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

До електронного кабінету ВККС копія ухвали від 23.03.2026 доставлена 23.03.2026 о 21:00, а отже вважається врученою 24.03.2026, тому останнім днем строку надання відзиву на позов та доказів на підтвердження позиції Комісії є 08.04.2026.

Відзив на позов від Комісії надійшов до Суду 07.04.2026, тому колегія суддів поставила на обговорення питання щодо відкладення розгляду справи для забезпечення права всіх учасників справи на ознайомлення з відзивом та надання відповіді на відзив, а також доказів на обґрунтування власної позиції у спірних правовідносинах

Учасники справи в судовому засіданні висловили позицію про необхідність відкладення розгляду справи.

20.04.2026 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача.

Так, у відзиві на позов Комісія просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначає, що за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з позивачкою, а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий ОСОБА_1 за критерієм «Особиста компетентність» становить 35 балів із 50 можливих, що є нижчим за 75% (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія виснувала, що позивачка не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності.

Такі результати встановлені з урахуванням співбесіди, матеріалів, отриманих на запит ВККС, пояснень кандидата, з яких у сукупності Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не змогла продемонструвати належних проявів (ознак) власного професійного саморозвитку, які б свідчили про сформовану позицію щодо безперервного розвитку як складової особистої компетентності судді апеляційної інстанції.

Також за результатами опрацювання ухвал про самовідвід судді ОСОБА_1 встановлено, що окремі з наведених нею у цих судових рішеннях, підстав можуть свідчити про формальний підхід до подання заяв про самовідвід, що може свідчити про фактичне самоусунення судді ОСОБА_1 від розгляду справ. Також Комісія врахувала несвоєчасне внесення кандидатом значної кількості судових рішень до ЄДРСР у порушення встановлених законодавством строків.

Крім того, враховуючи рішення ГРД про надання інформації, а також пояснення ОСОБА_1 , Комісія одноголосно вирішила зменшити їй бали за критерієм доброчесності та професійної етики двічі на 15 балів за показником «Сумлінність».

Підставою для зменшення балів за цим критерієм стало те, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (далі - декларації) за 2012- 2014 роки ОСОБА_1 не відобразила квартиру загальною площею 66,20 кв. м., розташовану в селищі Овідіополь Одеської області, частка якої належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_2 з 10.11.2000 до 04.08.2017.

Комісія розцінила такі факти як підставу визнати, що позивач не вжила належних заходів для забезпечення декларування об`єкта нерухомості.

Крім того, ВККС встановлено недекларування ОСОБА_1 певний період наявності родинних зв`язків з особою (сестра чоловіка), яка була у 2015 і є дотепер заступником селищного голови, тому зменшено бали за показником «Сумлінність».

У підсумку, дослідивши досьє та провівши співбесіду з позивачем, Комісія визначила, що ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання набрала 691,63 бала та визнала позивачку такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.

Відповідач наголошує у відзиві на позов, що незгода з мотивами, з яких ВККС дійшла відповідних висновків, не може бути підставою для оскарження й підставою скасування рішення Комісії.

Позивачка у відповіді на відзив Комісії наполягає на тому, що оспорюване рішення не містить належного мотивування для висновку про непідтвердження кандидатом ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді, за критерієм особистої компетентності.

На переконання позивачки, Комісія не надала можливості повідомити факти і обставини, що стосувались розкриття таких показників, як «віповідальність та рішучість», перериваючи її відповіді та обмежуючи в часі, що не дало можливості належним чином розкрити ці показники особистої компетентності. Комісія не з`ясовувала питання, шляхом усного опитування, щодо проявів її рішучості та відповідальності у професійній сфері, прикладів, фактів та особистих характеристик у цьому напрямку, а відразу перейшла до з`ясування питань, пов`язаних з перевіркою знань та розумінь позивачкою юридичних понять, які висвітлила в оскаржуваному рішенні та якому приділила особливу увагу в розділі дослідження діяльності кандидата за критерієм «безперервний розвиток».

ОСОБА_1 наполягає у відповіді на відзив на тому, що у позовній заяві нею обґрунтована помилковість припущень відповідача щодо «формального підходу до подання заяв про самовідвід» в частині формулювань підстав для таких самовідводів, аналогічними формулюваннями підстав самовідводів членів Комісії у її рішеннях, але відповідач у своєму відзиві залишив це поза увагою, зазначивши, що такі посилання - це суб`єктивне ставлення позивачки до мотивів оскаржуваного рішення.

Комісія не провела аналізу всіх 30 судових рішень, ухвалених ОСОБА_1 щодо відводу (самовідводу), а лише вдалась до наведення витягів з 7 ухвал, які, на її думку, заслуговують на увагу та містять недостатні обґрунтування заяв про самовідвід.

Позивачка також навела аналіз інформації щодо внесення судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі також - ЄДРСР) з порушенням строку процесуальних документів, зафіксованих відповідачем в оскаржуваному рішенні.

Так, ОСОБА_1 зазначила, що нею встановлено, що за 2017 рік внесено з порушенням строку 1132 судових рішення з 1800 всього внесених до ЄДРСР, за 2018 рік - 709 з 2129, за 2019 рік - 152 з 2336, за 2020 рік - 40 з 1090, за 2021 рік - 8 з 1251, 2022 рік - 13 з 1042, 2023 рік - 11 з 1687, 2024 рік - 21 з 1978, 2025 - 20 з 2179 документів.

Отже суттєва кількість несвоєчасно внесених документів були за 2017-2019 роки, а саме 1993 документи, припадала на час, коли в Новобузькому районному суді працювало 2 судді.

При цьому, основна кількість внесених документів з порушенням строків від 1 до 3 днів за 2022-2025 роки складали постанови по справах про адміністративне правопорушення, виготовлені у повному обсязі після ухвалення та вчасного внесення вступної і резолютивної частини постанов.

Відповідно, за 2020-2025 показник невчасно внесених рішень склав 113 документів з 9227 документів, які всього були внесені до ЄДРСР за п`ять останніх років.

Така встановлена кількість, з урахуванням поважних причин (неповним складом Новобузького районного суду, війна, перебої енергопостачання та інтернетз`єднання), на які посилалась позивачка під час співбесіди, на її переконання, суттєво відрізняється від показників, зазначених у рішенні відповідача.

Щодо строків затримки внесення документів, то система порахувала за весь період з 2017 по 2025 роки, вивівши середнє арифметичне по загальній кількості таких процесуальних документах, встановивши 10,83 дні.

Такі підрахунки ОСОБА_1 вважає некоректними, оскільки за 2017-2018 роки показник склав: 2017 рік - 21 день (273 дні (сума усіх днів з пропуском):13 (кількість місяців)), 2018 - 12.42 днів (149:12), 2019 - 17.83 днів (214:12), 2020 - 3.42днів (41:12), 2021 - 3,67дні (44:12), 2022 - 0,67 дні (8:12), 2023 - 0.58дні (7:12), 2024 - 4.16дні (50:12), 2025 - 1.5 дні(18:12).

Позивачкою у відповіді на відзив заявлено клопотання про поновлення строку на їх подання, просила врахувати, що останнім днем строку було 10.04.2026, але цього дня помер колишній чоловік позивачки. Ця подія відволікла її від звичного способу життя, негативно вплинула на психологічний стан.

У судовому засіданні 18.05.2026 це клопотання поставлено на обговорення учасників справі, підтримано позивачкою. Представник відповідача не заперечував проти його задоволення.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників справи, порадившись на місці, дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України від 03.04.2005 № 608/2005 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Казанківського районного суду Миколаївської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 09.09.2010 № 2512-VI ОСОБА_1 обрано на посаду судді Казанківського районного суду Миколаївської області безстроково.

Указом Президента України від 09.11.2012 № 634/2012 суддю Казанківського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Новобузького районного суду Миколаївської області.

Рішенням ВККС від 14.09.2023 № 94/зп-23 (зі змінами та доповненнями) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних загальних судах (далі - Конкурс).

До Комісії у встановлений строк із заявою про участь у Конкурсі звернулась ОСОБА_1 .

Рішенням Комісії від 04.03.2024 № 105/ас-24 Позивача допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі.

Рішенням Комісії від 19.06.2024 № 184/зп-24 призначено кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах кандидатів, в тому числі ОСОБА_1

Рішенням Комісії від 17.04.2025 № 89/зп-25 затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних судів у межах Конкурсу, зокрема ОСОБА_1 та допущено її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Рішенням Комісії від 30.07.2025 № 143/зп-25 визначено, що другий етап «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання, зокрема, кандидатів на посади суддів Миколаївського апеляційного суду в межах Конкурсу проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у складі постійної колегії № 1.

Відповідно до протоколу повторного розподілу між членами Комісії від 01.08.2025 за результатами розгляду матеріалів кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 доповідачем визначено члена Комісії Богоноса М.Б .

Комісією в межах наданих повноважень надіслано запити до таких органів державної влади: Міністерства юстиції України, Національного антикорупційного бюро України, НАЗК, Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України.

У відповідь на запити отримано інформацію стосовно кандидата, яку долучено до матеріалів досьє.

06.07.2025 Комісія звернулась до кандидатів на посади суддів апеляційних судів з листом № 21-6808/25, у якому запропоновала надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують їх відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності, за відповідною формою.

20.08.2025 до Комісії надійшли пояснення ОСОБА_1 .

Під час підготовки до співбесіди доповідачем надіслано запит до Новобузького районного суду Миколаївської області щодо надання інформації про суддівську діяльність ОСОБА_1

У відповідь на вказаний запит головою Новобузького районного суду Миколаївської області надано запитувану інформацію.

До Комісії 02.02.2026 надійшло рішення Громадської ради доброчесності (далі також - ГРД) про надання інформації, затверджене 30.01.2026.

Листом від 02.02.2026 Комісія запропонувала ОСОБА_1 надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на її думку, підтверджують відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності.

До Комісії 04.02.2026 надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, викладених у рішенні ГРД.

ОСОБА_1 було надано можливість ознайомитись із досьє кандидата на посаду судді.

Співбесіду з ОСОБА_1 проведено 05.02.2026. Під час співбесіди Комісією обговорено: результати дослідження досьє; відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критеріїв доброчесності та професійної етики.

05.02.2026 ВККС ухвалила рішення №37/ас-26 «Про встановлення результатів спеціальної перевірки, дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23(зі змінами)», яким визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 набрала 691.63 бала; визнано ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.

Не погоджуючись із рішенням ВККС від 05.02.2026 №37/ас-26, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

В судовому засіданні, призначеному на 18.05.2026, позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Крім того, у судовому засіданні 18.05.2026 Суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Частиною третьою статті 127 Конституції України передбачено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.

Аналогічні за змістом вимоги до особи, яка може бути призначена на посаду судді, закріплені у статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі-Закон № 1402-VIII).

Статтею 28 Закону № 1402-VIII визначено додаткові, спеціальні вимоги до кандидатів на посаду судді апеляційного суду: суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:

1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;

2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;

3) має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення, щонайменше сім років;

4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1- 3 цієї частини, щонайменше сім років.

Пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону про судоустрій встановлено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 79-3 Закону № 1402-VIII в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 цього Закону.

Частина четверта статті 79-3 Закону № 1402-VIII визначає, серед іншого, що відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді.

Завдання, підстави, порядок проведення та етапи кваліфікаційного оцінювання визначено у главі 1 "Кваліфікаційне оцінювання суддів" розділу V "Кваліфікаційний рівень судді" Закону про судоустрій.

Частиною першою статті 83 Закону № 1402-VIII встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Відповідно до положень частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Згідно з частинами дев`ятою статті 85 Закону № 1402-VIII співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.

Частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII визначає, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

При цьому, частина друга цієї статті передбачає, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Щодо меж судового контролю рішення ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Якщо суб`єкт владних повноважень діє всупереч нормам Конституції та законів України, запроваджено механізм, який забезпечує законність дій влади та гарантує судовий захист прав громадян, зокрема через право суду скасувати неправомірний індивідуальний акт.

Так, приписами частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На виконання вказаних конституційних гарантій КАС України деталізує механізм судового захисту прав осіб від протиправних рішень суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право у встановленому КАС України порядку звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта (пункт 2 частини першої статті 5 КАС України).

Підстави для скасування викладені в частині другій статті 2 КАС України, в якій, зокрема, визначено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Окрім цього, як було зазначено вище, спеціальним законом (статтею 88 Закону № 1402-VIII) обмежено підстави судового контролю вичерпним переліком.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу, що рішення ВККС, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, показників особа не відповідає вимогам для надання їй рекомендацій для призначення суддею.

Оскільки члени ВККС, ухвалюючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням, на Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо, коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Отже, вмотивоване рішення Комісії про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а має забезпечити дотримання принципу юридичної визначеності у питанні встановлення підстав для такого висновку.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежать від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають демонструвати, приміром, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала відповідність цього кандидата критеріям особистої, соціальної компетенції, доброчесності чи професійної етики.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталений підхід щодо оцінювання рішень ВККС на предмет відповідності пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII (постанови від 14.11.2024 у справі № 990/139/21, від 20.03.2025 у справі № 990/134/21, від 05.06.2025 у справі № 990/117/24, від 04.09.2025 у справі № 990/123/24), за яким повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою. Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися в здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

Проте Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема в Законі про судоустрій. Водночас оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оспорюваного рішення ВККС України не є втручанням у її дискреційні повноваження.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду аргументувала, зокрема, тим, що вимога стосовно обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.

Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю.

Отже, здійснюючи такий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, суд, з`ясовуючи питання відповідності такого рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи не є викладені у такому рішенні висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, чи не було допущено адміністративним органом при здійсненні ним дискреційних повноважень свавільного втручання у права і свободи особи, чи не була надана органові дискреція необмеженою, чи не вийшов він за межі дискреції.

Обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону № 1402-VIII (зокрема, щодо відсутності повноважень у складу ВККС, який проводив оцінювання; непідписання рішення відповідними членами Комісії; неналежного повідомлення судді (кандидата) про проведення кваліфікаційного оцінювання у випадку ухвалення рішення через неявку), колегія суддів не встановила.

Однак оцінка Судом спірного рішення Комісії у розрізі пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII спрямована на з`ясування питання, чи містить рішення Комісії визначені законом підстави його ухвалення або мотиви його прийняття крізь призму критеріїв, на відповідність яких оцінювався кандидат на посаду судді, та чи є викладені у рішенні висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці ключові аспекти лежать у площині юридичного спору в цій справі.

У справі, що розглядається, Комісія дійшла висновку про непідтвердження позивачкою здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності, на що мало вплив оцінювання показників: «безперервний розвиток», «рішучість та відповідальність».

Комісія дійшла висновку про відповідність позивачки критеріям професійної етики та доброчесності, але при оцінюванні показника «сумлінність» по двум епізодам знято по 15 балів (недекларування права власності чоловіка на частку квартири за 2012-2014 роки та недекларування відомостей у деклараціях родинних зв`язків за 2016-2020 роки сестри чоловіка).

Позивачка, заперечуючи правомірність рішення, зазначає, що наведені у рішенні Комісії мотиви не є належними та об`єктивними, ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає вимогам вмотивованості та підлягає скасуванню.

За таких обставин перед судом постає питання щодо відповідності оскаржуваного рішення вимогам закону, а саме: чи містить воно належні та достатні мотиви його ухвалення крізь призму критеріїв оцінювання кандидата, а також чи є викладені у ньому висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці аспекти становлять предмет судового контролю у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 83 Закону № 1402-VIII критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика та доброчесність.

Отже, законодавець ставить до особи, яка претендує на зайняття посади судді апеляційного суду, вимоги щодо компетентності, доброчесності та професійної етики, відповідність яким має бути встановлена під час кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності таким критеріям та засоби їх установлення затверджуються ВККС.

Рішенням Комісії від 22.01.2025 № 20/зп-25 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).

Пункт 1.1 Положення визначає, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики.

Відповідно до пункту 5.1 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.

Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення.

Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності (пункт 5.2 Положення).

Згідно з пунктом 5.5 Положення суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Пункт 6.21 Положення визначає, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів, зокрема, послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень (пункт 6.23 Положення).

Отже, з наведених положень убачається, що відповідність кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється Комісією на підставі дослідження матеріалів досьє, результатів співбесіди, в тому числі відповідей і пояснень кандидата на поставлені запитання відповідно до внутрішнього переконання членів Комісії. При цьому для визнання кандидата таким, що відповідає критерію, необхідним є набрання не менше 75 відсотків від максимально можливих балів за кожен критерій.

Відповідно до оскаржуваного рішення Комісія дійшла висновку про невідповідність позивачки критерію особистої компетентності, а також критерію професійної етики та доброчесності. Колегія суддів послідовно дослідила зміст кожного із зазначених критеріїв у взаємозв`язку з мотивами, наведеними у рішенні Комісії, та перевірила обґрунтованість відповідних висновків, з приводу чого зазначає про таке.

Щодо встановлення відповідності позивачки критерію особистої компетентності.

Відповідно до пункту 2.4 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.

Згідно з пунктом 2.5 Положення рішучість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) вчасно приймати та не відкладати рішення у значущій для людини ситуації, навіть складні та непопулярні.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику рішучості, якщо вчасно приймає рішення, в тому числі складні та непопулярні; не відкладає рішення навіть попри наявні складнощі; демонструє розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових/понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками.

Пункт 2.6 Положення визначає, що відповідальність - це здатність судді (кандидата на посаду судді) брати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику відповідальності, якщо вміє оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення; приймає повну особисту відповідальність за свої рішення та їх наслідки; у разі виникнення перешкод та ускладнень не шукає можливості перекласти відповідальність на інших або зняти з себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини.

Відповідно до пункту 2.7 Положення безперервний розвиток - це свідомі та послідовні зусилля судді (кандидата на посаду судді) щодо професійного саморозвитку.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику безперервного розвитку, якщо він об`єктивно оцінює свої сильні сторони та зони розвитку; запитує та відкрито сприймає зворотний зв`язок; виносить уроки з досвіду, зокрема з власних помилок, та коригує свої підходи та поведінку; має (принаймні усно) сформований план розвитку, визначає пріоритети щодо власного розвитку; регулярно займається саморозвитком, зокрема відвідує заходи з підвищення кваліфікації (тренінги, навчання, професійні конференції тощо); займає та підтримує активну позицію у фаховому середовищі, зокрема виконує наукові роботи та/або бере участь у проєктах юридичного спрямування, пише статті, колонки або блоги на правову тематику тощо.

Згідно з пунктом 2.15 Положення показники критерію особистої компетентності оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.

Відповідно до підпункту 5.6.1.2 Положення вага критерію особистої компетентності під час кваліфікаційного оцінювання складає 50 балів, з яких: рішучість та відповідальність - 25 балів, безперервний розвиток - 25 балів

Пункт 5.7 Положення визначає, що оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» здійснюється Комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала.

У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі колегії обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок всіх членів колегії.

Критерій особистої компетентності члени ВККС оцінили такими балами: за показником «рішучість та відповідальність» - 19, 19, 19 балів, середній бал - 19; за показником «безперервний розвиток» - 15, 16, 17 балів, середній бал - 16.

Загальний бал за критерій - 35, що є нижчим за 75 відсотків (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді за критерієм особистої компетентності.

В основу висновків Комісії у частині оцінки показника «безперервний розвиток» покладено обставини щодо неналежного, на переконання членів ВККС, виконання позивачкою обов`язку з підвищення кваліфікації.

Зокрема, Комісія врахувала доводи ОСОБА_1 про її участь у семінарах, тренінгах та інших заходах професійного розвитку, однак звернула увагу, що кандидат на посаду судді не змогла продемонструвати належних проявів (ознак) власного професійного саморозвитку, які б свідчили про сформовану позицію щодо безперервного розвитку як складової особистої компетентності судді апеляційної інстанції.

Так, під час співбесіди доповідач уточнив, чи були серед заходів, у яких брала участь позивачка, такі, що стосувались проблематики забезпечення незалежності суду на особистому або інституційному рівні. У разі відвідування таких заходів кандидату запропоновано окреслити основні питання та проблеми, які на них обговорювалися. У разі відсутності такого досвіду ОСОБА_1 запропоновано окреслити власне розуміння цих понять.

У оскаржуваному рішенні Комісією відображено, що попри наявність у суддівському досьє інформації про участь кандидата у таких заходах, вона не змогла пригадати цього. Водночас спробувала пояснити власне розуміння питання забезпечення незалежності суду, яке не охоплювало його суттєвих ознак.

Доповідач поставив питання для з`ясування розуміння кандидатом співвідношення понять «незалежність судді» та «неупередженість (безсторонність) судді», а також щодо засобів/інструментів забезпечення суддівської незалежності. Кандидат не змогла надати читку відповідь на це запитання.

У рішенні Комісії також йдеться про те, що, з огляду на зазначені кандидатом пояснення про вивчення європейських підходів до тлумачення і застосування норм права, які грунтуються на засадах єдності, послідовностіта справедливості, під час співбесіди обговорено практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Олександр Волков проти України». Доповідач поставив питання про те, яким чином у цьому рішенні оцінювалася відповідність стандартам незалежності судової влади наявність у політичних органів повноважень щодо призначення суддів або вирішення питання їхньої відповідальності.

Кандидат не змогла надати читкої та змістовної відповіді по суті запитання, обмжившись загальними твердженнями.

Крім того, у рішенні зазначено, що зважаючи на зазначену в поясненнях кандидата позицію про «відкритість» до впровадження новаційу націонльній судовій практиці, зокрема до змін, що відбуваються у межах судової реформи та стосуються законодавчих, інституційних та кадрових аспектів здійснення правосуддя» доповідач запропонував навести приклади рішень Конституційного Суду України, які вона застосовує у своїй практиці або які мають значення для здійснення нею правосуддя.

Кандидат не змогла назвати жодного рішення Конституційного Суду України.

Крім того, Комісією поставлено питання щодо особливостей цивільного та адміністративного судочинства, зокрема, у частині реалізації принципів офіційного з`ясування обставин у справі, змагальності сторін, диспозитивності.

Відповідь кандидата засвідчила відсутність базового розуміння вказаних понять та поставила під сумнів обізнаність кандидата із загальними засадами процесуальних законів.

Наведене, як зазначено вище, відображено у мотивах оскаржуваного рішення та підтверджується відеозаписом співбесіди із ОСОБА_1 .

Оцінюючи наведені мотиви Комісії крізь призму їх вмотивованості, об`єктивності та раціональності, суд передусім враховує, що чинне законодавство дійсно покладає на суддю обов`язок щодо постійного підвищення професійної кваліфікації.

Зміст критерію «безперервний розвиток» полягає у системних та свідомих зусиллях кандидата, спрямованих на професійний саморозвиток, здатність об`єктивно оцінювати свої сильні сторони та зони розвитку.

Тому, з урахуванням законодавчо визначеного обов`язку судді щодо підвищення професійного рівня, що включає саморозвиток, позицію неналежне виконання такого обов`язку об`єктивно може бути підставою зауважень та критичної оцінки під час оцінки показника «безперервний професійний розвиток».

Враховуючи, що відповідальність за повноту, належність та своєчасність подання інформації і документів покладається безпосередньо на кандидата, який самостійно визначає обсяг матеріалів, що подаються до Комісії для цілей кваліфікаційного оцінювання, Суд виходить з того, що саме на позивачку покладено обов`язок належним чином підтвердити обставини щодо підвищення свого професійного саморозвитку.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, що 20.08.2025 позивачка направила до ВККС пояснення щодо кожного критерію, в тому числі і щодо особистої компетенції за показником "безперервний розвиток". У зазначених пояснення наявна інформація про участь у період з 2012 до 2025 року ОСОБА_1 систематично та в значному обсязі у заходах із підтримання та підвищення кваліфікації - загалом понад 70 заходів, але не продемонструвала під час співбесіди навичок, які отримала під час відвідування вказаних заходів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Комісія діяла в межах тих матеріалів, які фактично були подані та перебували у її розпорядженні, поставлені позивачці запитання стосувались інформації і тематики, про вивчення якої навела сама ОСОБА_1 , а висновки відповідача у цій частині є обґрунтованими, а рішення вмотивованим.

Відтак підстави вважати, що відповідні висновки Комісії у цій частині є довільними, необґрунтованими чи такими, що не відповідають критеріям вмотивованості та раціональності, відсутні.

На переконання колегії суддів, у спірному рішенні ВККС належним чином мотивовано, чому вказані факти викликали обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 за показниками "безперервний розвиток" критерію особистої компетентності.

Щодо показника «відповідальність та рішучість» як складової критерію «особиста компетентність».

Під час підготовки до співбесіди доповідачем надіслано запит до Новобузького районного суду Миколаївської області щодо надання інформації про суддівську діяльність ОСОБА_1

У відповідь на вказаний запит головою Новобузького районного суду Миколаївської області надано запитувану інформацію, згідно якої за період з 01.01.2019 до 15.01.2026 суддею ОСОБА_1 подано 30 заяв про самовідвід.

За результатами опрацювання ухвал про самовідвід судді ОСОБА_1 встановлено, що окремі з наведених підстав можуть свідчити про формальний підхід до подання заяв про самовідвід та їх подання без належного усвідомлення обставин, які об`єктивно виключають участь судді у розгляді конкретної справи. ОСОБА_1 не продемонструвала належного розуміння змісту принципу неупередженості (безсторонності) суду, а її підходи при підготовці та поданні заяв про самовідвід додатково підтверджують цей висновок.

Комісія виснувала, що подання заяви про самовідвід та постановлення суддею ухвали про задоволення самовідводу від участі в розгляді справи без зазначення належних обставин, які унеможливлювали ухвалення об`єктивного рішення у справі, може свідчити про фактичне самоусунення судді ОСОБА_1 від її розгляду.

Так у рішенні Комісією проаналізовано ухвалу від 06.01.2025 у справі № 481/1998/24, у якій підставою для самовідводу визначено: «сторона є лікарем, який здійснював лікування судді та її доньки. Між суддею і лікарем існують стосунки «лікар-пацієнт». Вважає, що розгляд нею справи може викликати сумнів у неупередженості головуючого».

В ухвалі від 16.12.2025 у справі № 481/1086/25 підставою для самовідводу зазначено, що у заявах учасник справи вказує про конфлікти із суддею.

В ухвалі від 09.04.2025 у справі № 481/513/25 самовідвід заявлено з таких підстав: «виходячи зі змісту позовної заяви позивачем зазначено, що він підозрює суддю ОСОБА_1 у корумпованих діях, судовій тяганині, що вказує на його недовіру судді, у зв`язку з чим вона не може брати участь у розгляді даної справи».

В ухвалі від 28.08.2025 у справі № 481/1275/25 підставою для самовідводу зазначено: «виходячи зі змісту позовної заяви позивачем зазначено, він конфліктує із усіма суддями Новобузького районного суду Миколаївської області, у тому числі із суддею ОСОБА_1, що вказує на його недовіру судді, у зв`язку з чим вона не може брати участь у розгляді даної справи».

В ухвалі від 03.04.2025 у справі № 481/282/25 підставою для самовідводу зазначено: «виходячи зі змісту позовної заяви відповідачем по даній адміністративній справі є начальник районного ІНФОРМАЦІЯ_1 у Миколаївській області. Суддя ОСОБА_1 обіймає адміністративну посаду, а саме виконує обов`язки голови Новобузького районного суду Миколаївської області, в коло яких входить, крім іншого, відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» представлення суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами. Зокрема, вона здійснює взаємодію, з начальником районного ІНФОРМАЦІЯ_1 у Миколаївській області, у тому числі щодо бронювання підлеглих. Вважає, що така взаємодія, яка, по деяким питанням, залежить від рішення відповідача, може вплинути на її неупередженість при розгляді справи, де він виступає відповідачем, у зв`язку з чим вона не можу брати участь у розгляді цієї справи».

Подібні підстави наведені також в ухвалі від 29.08.2025 у справі № 481/994/25.

Також Комісія врахувала несвоєчасне внесення кандидатом значної кількості судових рішень до ЄДРСР у порушення встановлених законодавством строків, що з урахуванням мети забезпечення відкритості судової діяльності може свідчити про певні труднощі в ефективній організації роботи.

Зазначене в сукупності вплинуло на загальне враження членів Комісії під час оцінювання Позивача, зокрема в контексті показників критерію особистої компетентності, що знайшло своє відображення у виставлених ними балах.

Заперечуючи мотиви, якими кнрувалась Комісія, надаючи оцінку показнику «рішучись» та «відповідальність» критерія «особиста компетентність», позивачка не погоджується з висновками відповідача, вказуючи про наявність обгрунтованих підстав для заявлення самовідводів. Звертає увагу Суду позивачка на те, що за подібних обставин члени ВККС також заявляли та задовільняли заяви про самовідводи.

Колегія суддів не вважає такі доводи позивачки переконливими та такими, що спростовують висновки Комісії в цій частині.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує статистику та кількісні показники судових рішень, які направлені до Єдиного державного реєстру судових рішень з порушенням строків.

Зокрема, у відповіді на відзив відповідача позивачка зазначає, що підраховані нею показники судових рішень, направлених до Єдиного державного реєстру судових рішень з порушенням строків не відповідають показнику, визначеному Комісією та є значно меншими.

Водночас, ОСОБА_1 не спростовано наявності факту систематичного порушення строків надсилання рішень, що і було враховано Комісією при оцінюванні показника «рішучість та відповідальність». Твердження позивачки про те, що окремі рішення внесені вчасно (з урахуванням дати складання повного тексту), не спростовує загальної кількісної порушень і не свідчить про помилковість висновків Комісії.

Щодо встановлення відповідності позивача критеріям доброчесності та професійної етики.

Відповідно до пункту 2.13 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім?ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.

Для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя (пункт 2.14 Положення).

Згідно з пунктом 2.15 Положення показники критеріям доброчесності та професійної етики оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.

Відповідно до пункту 5.8 Положення вага критеріїв доброчесності та професійної етики складає 300 балів.

Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) (пункт 5.9 Положення).

Згідно з пунктом 5.10 Положення суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді), припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Пункт 5.11 Положення визначає, що під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо.

Відповідно до пункту 5.12 Положення кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм.

Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.

Істотність порушень встановлюється Комісією при закритому обговоренні і визначається шляхом голосування. Кожне зниження балів повинно бути мотивовано в рішенні Комісії (пункт 5.13 Положення).

Колегія суддів звертає увагу, що доброчесність та професійна етика - це взаємопов`язаний комплекс морально-етичних якостей кандидата на посаду судді, що підтверджує його незалежність, чесність та відкритість як у службовій діяльності, так і поза її межами. Він охоплює принципи неупередженості, непідкупності, відповідального ставлення до етичних норм та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті. Цей комплекс також включає законність джерел походження майна кандидата на посаду судді, відповідність рівня його життя та життя членів його сім`ї задекларованим доходам, а також узгодженість способу життя кандидата із його попереднім правовим статусом.

Доброчесність і професійна етика є фундаментальними критеріями, які забезпечують суспільну довіру до судової влади та гарантують дотримання принципів верховенства права.

Функціонування судової влади, до складу суддівського корпусу якої входитимуть судді, які не відповідають критеріям доброчесності та професійної етики, є таким, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.

За визначенням терміна, який подано у Сучасному словнику з етики, доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.

Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

За результатами дослідження досьє кандидата, інформації ГРД, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критеріями професійної етики та доброчесності, становить 270 балів із 300 можливих, що є вище за 75% (225 балів) від максимально можливого бала.

Комісія в оскаржуваному рішенні зазначила, що сукупність встановлених фактичних даних дає Комісії підстави для висновку про відповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності.

Водночас, Комісією по двох епізодах (по кожному на 15 балів) знижено бали за цим критерієм за показником «сумлінність».

Так, Судом встановлено, що до Комісії 02.02.2026 надійшло рішення Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про надання інформації, затверджене 30.01.2026.

До Комісії 04.02.2026 надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, викладених у рішенні ГРД.

Пояснення та докази, надані позивачкою, враховані Комісією та визнані достатньо обгрунтованими та підтвердженими фактичними даними за виключенням двох епізодів.

Так, у рішенні Комісії викладений висновок про підтвердження інформації, отриманої від ГРД про невідображення ОСОБА_1 у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (далі - декларації) за 2012- 2014 роки квартири загальною площею 66,20 кв.м, розташованої у селищі Овідіополь Одеської області, частка якої належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_2 з 10.11.2000 до 04.08.2017.

На переконання ГРД, кандидат не надала належних та достатніх доказів, які б підтверджували неможливість отримання інформації про наявність у її чоловіка права власності на таке майно.

Під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердила факт перебування у власності її чоловіка 1/4 частини вказаної квартири, зазначивши, що про цю обставину їй стало відомо лише у 2016 році (чоловік їй про таку обставину не повідомляв, а відповідні відомості були відсутні в державних реєстрах), після чого об`єкт нерухомого майна відображено у Деклараціях.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакціях, чинних станом на дати подання Декларацій) у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики суддя як носій судової влади повинен бути прикладом неухильного дотримання принципу верховенства права і вимог закону, присяги судді. Суддя має усвідомлювати постійну увагу суспільства та демонструвати високі стандарти поведінки з метою зміцнення довіри до судової влади та утвердження авторитету правосуддя.

Суддя повинен бути обізнаним про свої майнові інтереси та вживати розумних заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім`ї (стаття 20 Кодексу суддівської етики).

Доброчесна поведінка судді має торкатися всіх сфер його життя, у тому числі матеріальної (майнової) сфери, виявляючи повагу до законів і лояльність до публічних фінансових інтересів держави.

Отже, висновок Комісії про те, що недекларування ОСОБА_1 у деклараціях за 2012- 2014 роки права власності члена сім`ї на частини квартири в селищі Овідіополь Одеської області, є достатньою підставою для висновку про невжиття нею належних заходів для того, щоб бути обізнаною про майнові права чоловіка та забезпечення повного і достовірного декларування таких майнових прав.

Відповідно, вказані обставини, які не спростовані позивачкою, є достатньою підставою для зменшення балів за показником «сумлінність» критерію доброчесності та професійної етики.

Також, ГРД у рішенні зазначила, що ОСОБА_1 не відобразила інформацію про сестру свого чоловіка - ОСОБА_5 (яка в період з 05.12.2015 до 24.12.2020 та з 25.12.2020 дотепер обіймає посаду заступника селищного голови Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області) у деклараціях родинних зв`язків за роки, що передували 2016 року, а лише вперше вказала у такій декларації за 2016-2020 роки.

Згідно з пунктом 1 Правил заповнення та подання декларації родинних зв`язків судді, затверджених рішенням Комісії від 31.10.2016 № 137/зп-16 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням Комісії 24.09.2018 № 204/зп-18) (далі - Правила), декларація родинних зв`язків судді подається особисто суддею шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із зазначенням відомостей за останні п`ять календарних років.

Пунктом 3 Правил передбачено, що в декларації зазначаються відомості, актуальні станом на 31 грудня останнього звітного (п`ятого) року.

Відповідно до пункту 6 Правил до осіб, з якими у судді є родинні зв`язки, належать, зокрема: чоловік, дружина, а також родичі кожного з подружжя чи родичі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі з суддею (батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, двоюрідний брат, двоюрідна сестра, усиновлювач, усиновлений).

У Декларації вказуються відомості (прізвище, ім`я, по батькові; місце роботи (проходження служби); займана посада; період перебування на посаді) стосовно осіб, якщо такі особи були, зокрема міськими, сільськими, селищними головами або їх заступниками (підпункт «с» пункту 8 Правил).

Пунктом 14 розділу ІІІ Єдиних показників передбачено, що оцінка доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) полягає в оцінюванні відповідності судді (кандидата на посаду судді) показнику сумлінності.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІІ Єдиних показників сумлінність - старанне, ретельне та відповідальне виконання суддею (кандидатом на посаду судді) своїх обов`язків.

Зважаючи на наведене нормативне регулювання вищезазначених обставин щодо недекларування позивачкою належного члену її сім`ї майна та недекларування у певний період наявності родинних зв`язків з особою, яка була у 2015 і є дотепер заступником селищного голови, вважаємо, що Комісією правомірно було зменшено бали за показником «Сумлінність».

Таким чином, за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з ОСОБА_1 , а також голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за цими критеріями, становить 270 балів, тому Комісія виснувала, що ОСОБА_1 відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що вона самостійно почала декларувати вказані факти, без стороннього впливу та зауважень, з боку перевіряючих органів, що прямо вказує на те, що дійсно, незазначення вказаних фактів відбувалось з причини незнання, без наявності умислу їх неповідомлення.

Водночас, Комісія в оскаржуваному рішенні не заперечувала факт усунення таких порушень декларування позивачкою у наступних періодах, а виснувала про неналежне виконання обов`язку з вжиття заходів для того, щоб бути своєчасно та повною мірою обізнаною про майнові права чоловіка та забезпечення повного та достовірного декларування таких майнових прав члена сім`ї.

Щодо доводів позивачки про те, що під час оголошення ухваленого Комісією щодо позивачки оголошено набрання нею 700,23 бали, що є достатнім для визнання її такою, що відповідає вимогам для зайняття посади судді апеляційного загального суду встановлено наступне.

Так, при оголошенні рішення Комісії допущена обмовка щодо кількості балів (700,23 замість 691,63), яку усунуто з відповідною фіксацією цього факту у протоколі засідання Комісії (витяг з протоколу № 29 від 05.20.2026). Зазначена обмовка не вплинула на зміст рішення та його результат, оскільки висновок про непідтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді було оголошено правильно, а тому такі доводи ОСОБА_1 не свідчать про порушення її прав чи неправомірність рішення Комісії.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені позивачкою доводи є не спростовують встановлених Комісією обставин. Водночас висновки Комісії у цій частині ґрунтуються на належних та достатніх фактичних даних, є логічно пов`язаними з установленими обставинами та відповідають критеріям об`єктивності, вмотивованості та раціональності.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII щодо вмотивованості, не є свавільним, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, у зв`язку з чим Верховний Суд відмовляє у задоволенні позову.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-243, 246, 266 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л. В. Тацій

Судді А. А. Єзеров

С. Г. Стеценко

В. М. Шарапа

Н. В. Шевцова