Справа № 160/21133/24
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/21133/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі №160/21133/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛМА ТРЕЙДИНГ до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕЛМА ТРЕЙДИНГ звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати прийняте Дніпровською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.24 № UA110000/2024/000017/2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення відповідача є протиправним, оскільки при митному оформлені всіх партій поставки, були надані документи, необхідні для митного оформлення товару, що надійшов до України на підставі зовнішньоекономічного контракту, які не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та інших характеристик, передбачених п. 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час митного оформлення встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів. Подані позивачем документи не усунули виявлених таких розбіжностей, у зв`язку з чим відповідачем правомірно прийнято спірне рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, з посиланням на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Також позивачем була подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суду апеляційної інстанції у розмірі 9750,00грн.

В свою чергу відповідач подав заперечення на вказану заяву, в якій просив відмовити у її задоволені.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що 23.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛМА ТРЕЙДИНГ (покупець) та компанією SINDO P&G Co., Ltd. (Корея) (продавець) укладений контракт №128, за яким продавець продає, а покупець купує Косметичні препарати або засоби для макіяжу та препарати для догляду за шкірою, країна походження Корея, ціна асортимент, кількість й умови поставки вказані в інвойсах, який є невід`ємною частиною контракту.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з МД № 25.07.2024 № 24UA04U2 із зазначенням митної вартості товарів на рівні 5,9087 долари США/кг, надано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 23.06.23 № 128; рахунок(інвойс) від 20.02.24 № SD-ELM-2024.02.20; банківська платіжна інструкція від 29.02.24 № 101; банківська платіжна інструкція від 15.07.24 № 112; рахунок перевізника від 12.07.24 № 148; рахунок перевізника від 22.07.24 № 163; рахунок перевізника від 22.07.24 № 165; довідка перевізника від 22.07.24 № 47; митна декларація країни відправлення від 15.04.24 № 13996-24-000970X.

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень ст. 337 МКУ, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості (п. 3 ст. 53 МКУ), а саме:

Відповідно до п.4.3 контракту від 23.06.2023 №128 ціна товару узгоджується сторонами та вказується в інвойсі на кожну окрему партію товару. Інвойси підписуються постачальником в односторонньому порядку. Відповідно до пункту 4.4 вищевказаного контракту ціна товару, у тому числі, не включає вартість тари (палет), упаковки та/або термозбіжної упаковки, вартість робіт, пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару до місця поставки, якщо інше не погоджено сторонами. Відповідно до підпунктів а) та б) пункту 1 частини 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Декларантом до митного контролю не надано документи щодо вартості тари (палет), упаковки та або термозбіжної упаковки, вартості робіт, пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням. Довідкою від 22.07.2024 № 47 про транспортні витрати наведено перелік витрат за маршрутом Інчхон (Корея) порт Бусан (Корея) порт Констанца (Румунія). Проте надані рахунки на оплату транспортних витрат від 12.07.2024 № 148, від 22.07.2024 №163, від 22.07.2024 №165 не містять відомостей щодо вартості завантаження товару у місті Інчхон (Корея) та вартості завантаження товару на борт судна у порту Бусан (Корея).

Надані до митного контролю платіжні інструкції Swift від 29.02.2024 №101 та від 15.07.2024 №112 містять посилання лише на контракт від 23.06.2023 № 128, що унеможливило однозначну ідентифікацію оцінюваної партії товару з наданими платіжними інструкціями. Крім того, інвойсом від 20.02.2024 № SD-ELM-2024.02.20 визначено наступні умови оплати: 30% передплата (advance payment); 70% балансовий платіж перед відвантаженням зі складу продавця (balance payment before shipment from the seller warehouse). Декларантом до митного контролю надано платіжну інструкцію Swift від 29.02.2024 №101 на суму 36295 дол. США, що складає 28,87% від суми інвойсу та платіжну інструкцію від 15.07.2024 №112 на суму 89409,80 дол. США, що складає 71,13% від суми інвойсу.

Таким чином, сплачені за вищевказаними платіжними інструкціями суми не узгоджуються із сумою інвойсу, що може свідчити про наявність інших платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару.

Відповідно до пункту 3.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 12.03.2021 №120321 (далі договір ТЕО), укладеного імпортером з експедитором ТОВ Єврофорвард Сервіс, вартість перевезення, включаючи всі супутні послуги і плату експедитору, вказуються в додатках до договору, заявках на перевезення або протоколах погодження експедиторських послуг та їх вартості, які є невід`ємною частиною цього договору. Рахунки на оплату від 12.07.2024 № 148, від 22.07.2024 №163, від 22.07.2024 №165 посилаються на договір від 12.03.2021 №120321 та додаток від 30.04.2024 №6. Додаток від 30.04.2024 №6 має форму заявки на поставку оцінюваної партії товару. В наданій заявці (Додаток від 30.04.2024 №6) зазначено маршрут перевезення товару, узгоджений імпортером та експедитором: порт Бусан (Корея) -порт Костанта (Румунія) до м. Коломия (Україна). Відповідно до умов заявки встановлено наступні витрати за доставку товару: - погоджена вартість послуг доставки із порта Бусан (Корея) до порта Костанта (Румунія): еквівалент 6010 дол.США (транспортно-експедиційні послуги за межами України); - вартість вивантаження контейнера з борта судна, оформлення транзитної декларації Т1 (до митного оформлення не надана) в порту Константа (Румунія) -1430 євро (транспортно-експедиційні послуги за межами України);- вартість автодоставки з порту Константа (Румунія) в м.Коломия (Україна) еквівалент 1430 дол.США по курсу НБУ на день завантаження.

Враховуючи вищезазначене, заявкою до договору не підтверджено те, що на експедитора ТОВ Єврофорвард Сервіс покладено доставку товару за маршрутом Інчхон (Корея) - порт Бусан (Корея), і відповідно, не включено витрати до складових митної вартості товару. Хоча, в довідці експедитора ТОВ Єврофорвард Сервіс від 22.07.2024 №47 зазначено маршрут перевезення товару: Інчхон (Корея)- порт Бусан (Корея)-порт Костанта (Румунія) доп/п Орлівка (Україна). Інформація про м. Коломия у довідці від 22.07.2024 №47 не наведена.

Також, наданий до митного контролю коносамент № LSSA2404563 датовано 25.04.2024. Отже, товар завантажено на борт судна 25.04.2024 (зазначена дата пов`язується з початком надання послуг), однак надана до митного контролю заявка № 6 до договору ТЕО датована 30.04.2024, що не кореспондується з датою початку надання послуг. Зазначене може свідчити про наявність інших заявок до договору ТЕО, які до митного контролю не надані, та має прямий вплив на рівень складових митної вартості, а саме на вартість перевезення та розвантажувально-навантажувальних робіт. Окрім того, п.3.2 договору ТЕО зазначено, що платежі на підставі виставлених рахунків здійснюються у строки, вказані у відповідній заявці. Якщо такий строк не встановлений, то замовник здійснює платіж протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку експедитором.

Враховуючи те, що в наданій заявці від 30.04.2024 відсутні умови щодо строків оплати послуг експедитора, на момент подання ЕМД від 25.07.2024 № 24UA04U2 послуги, за рахунками від 12.07.2024 № 148, від 22.07.2024 №163, від 22.07.2024 №165 повинні бути оплачені. Банківські платіжні документи декларантом до митного контролю не надані.

В наданій копії митної декларації країни відправлення від 15.04.2024 № 13996-24-000970X ціна партії товару у графі 46 зазначена на комерційних умовах FOB на рівні 125705,00 дол.США. В графі 49 ціна зазначена на комерційних умовах EXW на 125705,00 дол. США. Умови поставки FOB франко борт означають, що продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту всі витрати (у тому числі транспортування вантажу морем до місця призначення) і ризики втрати або пошкодження товару покладаються на покупця. За умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товaру для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно. До складових митної вартості товару належать фактурна вартість товару, витрати на страхування, фрахт судна. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. при умовах поставки, умови поставки EXW передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, тоді, коли він передав товар у розпорядження покупця на власному підприємстві або в іншому зазначеному місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне оформлення товару для експорту. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, митні збори та платежі у країні експорту, витрати із завантаження, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.

Документи, що підтверджують зазначені складові митної вартості до митного контролю не надано.

Відповідачем надіслано позивачу електронне повідомлення про необхідність надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, з відповідним обґрунтуванням вищезазначених підстав для запиту додаткових документів, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; документи, що містять відомості про вартість страхування (оплата страховки); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант електронним повідомленням від 30.07.2024 № 30.07.24-1 повідомив митницю про відмову від подання додаткових документів.

Декларанта повідомлено, що враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, ненадання декларантом жодного документу згідно сформованого переліку, що спростовують зазначені розбіжності, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати.

30.07.24 Дніпровською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2024/000017/2, за яким митна вартість товару № 1 за кодом згідно з УКТ ЗЕД скоригована в сторону збільшення в 2, 9 рази з 5,9087 долари США/кг до 17, 0100 долари США/кг та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості резервного.

Митна вартість товару № 2 за кодом згідно з УКТ ЗЕД не була скоригована відповідачем.

30.07.24 відповідачем прийнята картка відмови у митному оформленні № UA110130/2024/000610, в якій вказано, що для митного оформлення товару позивачу необхідно подати нову митну декларацію відповідно до рішення митної вартості.

Позивач не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів № UA110000/2024/000017/2 у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Господарського кодексу України, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Господарського кодексу України форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України Про міжнародне приватне право та іншими законами.

Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність від 16 квітня 1991 року №959-XII передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України (надалі - МК України) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною ч.1 ст.50 Митного кодексу України встановлено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, при цьому такий висновок кореспондується із положеннями п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, і контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України визначено в ст.57 Митного кодексу України, якою передбачено що:

1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Сукупний аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України дає підстави зробити висновок про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, та має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Щодо твердження митниці стосовно відсутності відомостей про торгівельну марку товарів, що ввозяться, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, суд вказує, що митна вартість товарів за митною декларацією з МД № 25.07.2024 № 24UA04U2 базувалась на ціні товарів в розмірі 5,9087 долари США, яка була вказана в рахунках-фактури (інвойсах): рахунок (інвойс) від 20.02.24 № SD-ELM-2024.02.20; та оплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими платіжними інструкціями (SWIFT), за яким експортеру товару було сплачено вказану у інвойсі 20.02.24 № SD-ELM-2024.02.20 суму 125 705, 00 долари США 2 переказами (36295,20долари США та 89409,80 долари США) та в яких є посилання на поданий відповідачу контракт від 23.06.23 № 128.

На підтвердження витрат з транспортування товару ТОВ ЄВРОФОРВАРД СЕРВІС (ІКЮО 41749181) до митного оформлення було надано, зокрема документи із зазначенням відомостей щодо вартості перевезення товарів позивача морським та наземним транспортом з Кореї до митного кордону України в розмірі 377 323,05 грн, відповідно до приписів п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків поданих до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення саме складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

За таких обставин оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів товару від 30.07.24 № UA110000/2024/000017/2 є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі відсутні доводи відповідача щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, а тому рішення суду в цій частині не є предметом розглядом у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, слід зазначити наступне.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та адвокатом Афоніним Олександром Вікторовичем укладено договір про надання правової допомоги від 08.01.2024.

Відповідно до вказаного договору адвокат отримує 3000,00грн. за годину роботи та 2500,00грн. за годину участі в судовому засіданні.

Так до суду апеляційної інстанції представником позивача надано рахунок від 04.03.25 №3/SIN-2, відповідно до якого адвокатом під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції витрачено 03 год та 15 хвилин на подання відзиву на апеляційну скаргу, подання пояснень, направлення адвокатського запиту та сума витрат становить 9750,00грн.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем докази підтверджують факт надання позивачу правничої допомоги та в матеріалах справи наявні докази щодо оплати витрат на правничу допомогу.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на предмет їх обґрунтованості та співмірності, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так проаналізувавши подані документи, суд апеляційної інстанції враховує, що предмет спору не вимагав значної кількості часу для підготовки апеляційної скарги, аналізу законодавства, оскільки по таким правовідносинам судами ухвалено значну кількість судових рішень. Зазначена вартість витрат на виконання робіт із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції є надто завищеними у порівнянні з їх фактичним обсягом, складністю написання та часом, необхідним для виконання відповідних робіт кваліфікованим спеціалістом у галузі права.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, якими позивач підтверджує вартість понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та оцінивши у контексті критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, суд апеляційної інстанції вважає, що визначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, у розмірі 9750,00грн. є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Виходячи з наведеного, керуючись ч.6 ст.134 КАС України, суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого співмірною є сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00грн.

При цьому колегія суддів враховує той факт, що справа була розглянута в порядку письмового провадження за відсутності сторін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛМА ТРЕЙДИНГ про стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, буд.22, м. Дніпро, 49038, ІК в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛМА ТРЕЙДИНГ (вул. Самійленка, буд. 3, м. Коломия, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н,78203; ІК в ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. нуль копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова