Справа № 160/12340/26
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
11 травня 2026 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
В обгрунтування заяви про забезпечення позову, представник зазначає, що в даному випадку наявні підстави просити суд про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії і ухвалювати рішення, направлені на оформлення будь-яких речових прав на земельну ділянку. Невжиття заходів забезпечення без жодного сумніву призведе до неможливості виконання рішення суду про скасування реєстрації земельної ділянки, оскільки такий спосіб захисту після оформлення права власності на землю буде уже неефективним і не призводитиме до поновлення порушених прав позивача. Більш того, оформлення речового права на земельну ділянку призведе до непідсудності позову судам адміністративної юрисдикції взагалі, що потягне за собою закриття провадження у справі і потребу для позивача звертатись з іншим позовом в інший суд з оскарженням уже права власності на земельну ділянку в цивільному судочинстві. Ризик таких наслідків є реальним, оскільки третя особа ОСОБА_2 вже звернулась до Дніпровської міської ради за отриманням права власності на земельну ділянку, і в разі усунення недоліків в поданих документах міська рада з високою вірогідністю передасть ділянку у власність заявниці. Це в свою чергу призведе до самочинного руйнування воріт на в?їзді до будинку позивача, перекриття проїзду до будинку, неможливості позивача взагалі попасти до своєї власності. Такий ризик також є реальним і безсумнівним, оскільки такі спроби вже вчинялись третьою особою ОСОБА_2 навіть за відсутності прав на землю, про що до позову доданий талон виклику поліції. Такі дії потягнуть за собою потребу для позивача подавати ще один додатковий позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Жодні права інших осіб не порушуватимуться забороною, яка збереже фактичне землекористування і поточний стан до вирішення справи судом.
Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши подані матеріали, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 4 ст. 154 КАС України).
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Суд зазначає, що наведені заявником обставини не підтверджують наявності передбачених статтею 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Щодо посилання представника позивача на те, що невжиття заходів забезпечення без жодного сумніву призведе до неможливості виконання рішення суду про скасування реєстрації земельної ділянки, оскільки такий спосіб захисту після оформлення права власності на землю буде уже неефективним і не призводитиме до поновлення порушених прав позивача, суд зазначає, що такі доводи не свідчать про неможливість виконання рішення суду, оскільки такий спосіб захисту як скасування державної реєстрації земельної ділянки не передбачає вчинення дій з примусового виконання. У разі набрання законної сили рішення суду та задоволення такого позову реєстрація земельної ділянки буде вважатись скасованою.
Щодо посилання представника позивача на те, що оформлення речового права на земельну ділянку призведе до непідсудності позову судам адміністративної юрисдикції взагалі, що потягне за собою закриття провадження у справі і потребу для позивача звертатись з іншим позовом в інший суд з оскарженням уже права власності на земельну ділянку в цивільному судочинстві, суд зазначає, що саме по собі посилання представника позивача на вказані обставини не свідчать, що рішення суду не може бути виконане, оскільки як суд зазначав, таке рішення не потребує дій з виконання.
Щодо доводів заявника про можливу необхідність подальшого звернення до суду з іншим позовом, суд зазначає, що сама по собі ймовірність не є безумовною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст.151 КАС України.
Крім того, посилання на те, що міська рада з високою вірогідністю передасть ділянку у власність заявниці є припущенням позивача та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Також суд зазначає, що позивач не вказує про наявність у нього зареєстрованого речового права на відповідну земельну ділянку та/або проїзд до неї. Водночас питання щодо наявності та факту порушеного права позивача підлягає встановленню під час розгляду справи по суті на підставі дослідження доказів.
За наведеними у справі доказами, суд не встановив можливості забезпечення позову з викладених у заяві підстав.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд
Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя А.В. Савченко