Справа № 580/7601/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року

м. Київ

справа №580/7601/24

адміністративне провадження № К/990/5076/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Шарапи В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 (головуючий суддя Епель О.В., судді: Карпушова О.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі № 580/7601/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

визнати протиправним і скасувати рішення, оформлене протоколом від 09.02.2024 № 4/в, у частині відмови їй у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву зі вказаного питання з урахуванням усіх документів про причину смерті її загиблого чоловіка та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.02.2024 № 4/в, у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язано Міністерство оборони України у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 24.08.2023 та від 24.07.2024 щодо призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги з урахуванням усіх документів про причину смерті її загиблого чоловіка, та за наслідками їх розгляду прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 скасовано в частині задоволення позовних вимог, та ухвалено постанову, якою у задоволенні адміністративного позову у цій частині відмовлено, в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 залишено без змін.

10.02.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Чорненьким В.М., в якій скаржник просить частково скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 580/7601/24 в частині скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 щодо задоволення позовних вимог, та ухвалення постанови, якою у задоволенні адміністративного позову позивачу у цій частині відмовлено, і залишити в силі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у цій справі; в разі неможливості - частково скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 580/7601/24 в частині скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 щодо задоволення позовних вимог, та ухвалення постанови, якою у задоволенні адміністративного позову позивачу у цій частині відмовлено, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 27.02.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 580/7601/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії та витребувано справу з Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позов обґрунтований тим, що відповідач всупереч вимог законодавства відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позивачка не має права на отримання грошової допомоги, оскільки смерть її чоловіка є наслідком скоєння ним адміністративного правопорушення (порушення правил дорожнього руху). Закриття кримінального провадження за фактом вчинення ОСОБА_2 правопорушення не може породжувати у нього обов`язку нарахувати та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу та не скасовує встановлених обставин скоєного ним адміністративного правопорушення та їх наслідків. Просив урахувати висновки Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 у справі № 120/4628/18-а.

19.08.2024 від представника позивачки адвоката Чорненького В.М. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої на момент смерті чоловік позивачки в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував. Службовим розслідуванням неправомірних дій військовослужбовця ОСОБА_2 не встановлено. В акті службового розслідування встановлено факт нещасного випадку під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Того ж дня від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскільки смерть ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме через порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), яке знаходилося у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП), він правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.08.2022 відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 № 109 прапорщика ОСОБА_2 призначено на посаду сержанта із матеріального забезпечення 1 стрілецької роти вказаної військової частини, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2023 № 2-02/2394 військовослужбовець ОСОБА_2 у період з 29.08.2022 до 21.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно з посвідчення серії НОМЕР_2 військовослужбовець ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Зі сповіщення сім`ї № 7 суд установив, що 21.02.2023 ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби, керуючи автомобілем Nissan, рухаючись в населеному пункті Михайлівка Покровського району Донецької області потрапив у ДТП, отримав травми, не сумісні з життям.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 22.02.2023 № 45, виданого Селидівським відділенням Донецького обласного бюро СМЕ, смерть ОСОБА_2 настала 21.02.2023 внаслідок розтрощення голови. Тому наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2023 № 201 призначено провести службове розслідування щодо ДТП штаб-сержанта ОСОБА_2 .

За результатом проведення службового розслідування складено акт від 20.03.2023 (далі - Акт). У підпункті 5.1 пункту 5 Акту вказано, що неправомірних дій військовослужбовця не встановлено. Смерть трапилася внаслідок нещасного випадку 21.02.2023. Вина військовослужбовця не встановлена. На момент смерті військовослужбовець у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував (підпункт 5.2 пункту 5 Акту). У підпункті 5.3 пункту 5 Акту зазначено, що причинами та умовами, що сприяли настанню наслідків події, є нещасний випадок. У резолютивній частині Акту запропоновано вважати смерть сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_2 такою, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті нещасного випадку під час виконання обов`язків військової служби в населеному пункті АДРЕСА_1 .

Також командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 20.03.2023 № 196, яким завершив службове розслідування та наказав вважати смерть сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_2 такою, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті нещасного випадку під час виконання обов`язків військової служби в населеному пункті Михайлівка Покровського району Донецької області.

За вказаним фактом ДТП 21.02.2023 СУ ГУ НП в Донецькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та зареєстровано кримінальне провадження № 0000106 згідно з частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

30.03.2023 постановою СУ ГУ НП в Донецькій області закрито кримінальне провадження № 0000106 від 21.02.2023 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - ЦВЛК) по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.08.2023 № 2483 травма отримана військовослужбовцем ОСОБА_2 21.02.2023, а причини смерті пов`язані з захистом Батьківщини.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.09.2021 підтверджується, що позивачка є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 . Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 вона має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

24.08.2023 позивачка звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 . До заяви додала копії: свідоцтва про смерть, свідоцтва про шлюб, реквізити банку, витягу з протоколу ЦВЛК, паспорту, ідентифікаційного коду.

14.09.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 подав директору Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок № 6/8/6/5189, в якому зазначив, що мати ОСОБА_3 та позивачка не мають права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 є наслідком скоєння ним адміністративного правопорушення (порушення правил дорожнього руху).

Витягом з протоколу від 09.02.2024 № 4/в засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія), затвердженим заступником Міністра оборони України Юрієм ДЖИГИРОМ від 15.02.2024, підтверджується, що за результатом розгляду поданих позивачкою документів прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги їй та матері загиблого військовослужбовця. У ньому зазначили, що смерть ОСОБА_2 є наслідком ДТП. Як встановлено під час проведення досудового розслідування, у діях водія автомобіля ОСОБА_2 наявні порушення пункту 12.1 ПДР. Отже, аварія сталася внаслідок адміністративного правопорушення. Норми статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху. Згідно зі статтею 16-4 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області) від 28.02.2024 № 1аз/24/01-2024 громадянин ОСОБА_2 у період з 21.02.2023 до 22.02.2024 до адміністративної відповідальності не притягувався. Також згідно з листом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України від 04.03.2024 № 432/16-2024 він у період з 21.02.2023 до 22.02.2024 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії ЦВЛК від 09.03.2024 № 1611 травма військовослужбовця ОСОБА_2 одержана в результаті нещасного випадку (дорожньо-транспортна пригода на дорогах (шляхах) загального користування), яка призвела до смерті, та причина смерті пов`язані з проходженням військової служби.

24.07.2024 позивачка повторно звернулась з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просила направити заяву з додатками відповідачу з метою подальшого вирішення питання щодо призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Листом від 29.07.2024 № 1021/8/5/6010 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що документи направлені на розгляд Комісії та за результатами їх розгляду прийнято вмотивоване рішення про відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом від 09.02.2024 № 4/в.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком, зокрема, вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

При цьому суд відзначив, що сторони не надали чинної постанови про притягнення чоловіка позивачки до адміністративної відповідальності. Кримінальне провадження своєю чергою закрито. Натомість матеріали службового розслідування свідчать про отримання ним травми та подальшої загибелі під час виконання військового обов`язку внаслідок нещасного випадку.

Також суд першої інстанції зазначив, що відсутність у спірному рішенні оцінки причини та обставин загибелі (смерті) військовослужбовця свідчить про передчасність позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачці відповідно до Порядку № 975.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю суд апеляційної інстанції мотивував власну позицію тим, що законодавцем чітко визначено підстави, за наявності яких спірна одноразова грошова допомога не призначається та не виплачується, зокрема у випадку, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

Зі змісту спірного протоколу вбачається та сторонами не оспорюється, що смерть ОСОБА_2 є наслідком ДТП.

Усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції відзначив, що фактичні обставини загибелі ОСОБА_2 встановлені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000106 від 21.02.2023 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою 2 статті 286 КК України.

Так, зі змісту постанови слідчого відділу ГУ НП в Донецькій області від 30.03.2023 про закриття кримінального провадження вбачається, що дії водія «NISSAN X-TRAIL» з технічної точки зору невідповідні вимогам пункту 12.1 ПДР та знаходилися в причинному зв`язку з ДТП, що підтверджується результатами судової автотехнічної експертизи від 06.03.2023 № СЕ-19/113-2/547-ІТ.

Тобто, в порушення пункту 12.1 ПДР ОСОБА_2 під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу та стан транспортного засобу, що безпосередньо призвело до ДТП та смерті військовослужбовця.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачці одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення.

Принагідно суд апеляційної інстанції відзначив, що відомості про скасування зазначеної вище постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу ГУ НП в Донецькій області від 30.03.2023 у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим відсутність чинної постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не є визначальним в межах спірних правовідносин, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, факт притягнення чи не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на можливість призначення позивачці спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 158/2468/22 (за змістом якої існування кримінального провадження щодо особи за відсутності ухваленого обвинувального вироку суду не є безумовною підставою для оцінки її дій як таких, що мали протиправний характер) та від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 (за змістом якої у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини).

Скаржниця зазначає, що службовим розслідуванням неправомірних дій військовослужбовця не встановлено, смерть військовослужбовця настала внаслідок нещасного випадку 21.02.2023. Вина ОСОБА_2 не встановлена. На момент смерті військовослужбовець в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував. Причини та умови, що сприяли настанню наслідків події обумовлені нещасним випадком.

Відповідно до сповіщення сім`ї про загибель військовослужбовця ОСОБА_2 від 21.02.2023 № 7, виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 на ім`я матері загиблого, вказаний військовослужбовець загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби.

Скаржниця наголошує, що нею подано всі документи, що визначені Порядком № 975, зокрема, документи, що свідчать про загибель ОСОБА_2 під час виконання ним військового обов`язку, наказу свого командира, в умовах військового стану на території ведення бойових дій, та про відсутність будь-яких рішень про притягнення останнього до адміністративної та кримінальної відповідальності.

А також, що оскаржуване рішення відповідача є передчасним, так як за його ініціативи, що вказує на факт обізнаності, була прийнята нова постанова ЦВЛК від 09.03.2024 № 1611, а постанову ЦВЛК від 05.08.2023 № 2483, яка була предметом розгляду під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, відмінено вказаною новою постановою ЦВЛК.

Водночас 30.03.2023 постановою слідчого відділу ГУ НП в Донецькій області закрито кримінальне провадження № 0000106 від 21.02.2023 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Скаржниця зауважує, що нормами КПК України передбачено закриття кримінального провадження за нереабілітованих обставин на підставі пункту 5 частини першої статті 284 цього Кодексу, а саме помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Однак, органом досудового розслідування не застосовано цієї норми до подій, що потягнули за собою смерть військовослужбовця ОСОБА_2 .

До того ж судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану».

Міністерством оборони України подано відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що члени сім`ї ОСОБА_2 не мають права на одержання відповідної грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_2 є наслідком скоєння ним адміністративного правопорушення (порушення правил дорожнього руху).

Так, за змістом постанови про закриття кримінального провадження № 0000106 від 30.03.2023 ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя, де скоїв перекидання транспортного засобу та наїзд на опори ліній електропередач, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям. З технічної точки зору дії водія ОСОБА_2 невідповідні технічним вимогам пункту 12.1 ПДР, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Стверджує, що закриття кримінального провадження за фактом вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та неможливість розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 не може породжувати у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу та не скасовує встановлених обставин скоєного ним адміністративного правопорушення та їх наслідків.

Вважає безпідставним й посилання скаржниці на те, що судом апеляційної інстанції не застосовано норми права, що діють під час дії воєнного стану в України, а саме положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану», яким внесено зміни у Розділ VІІІ КК України.

Позаяк вказані зміни до законодавства жодним чином не підтверджують протиправність оскаржуваного судового рішення, оскільки в даному випадку мали місце фактичні обставини, які свідчили про наявність у діях померлого військовослужбовця адміністративного правопорушення.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить із такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон № 2011-XII.

Статтею 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1- 3 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Статтею 16-1 Закону № 2011-XII встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком № 975.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною першою статті 16-4 Закону № 2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення закріплені у пункті 19 Порядку № 975.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 21.02.2023 ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби, керуючи автомобілем Nissan, рухаючись в населеному пункті Михайлівка Покровського району Донецької області потрапив у ДТП, отримав травми несумісні з життям.

Згідно акту, складеного за результатами проведеного службового розслідування від 20.03.2023 неправомірних дій військовослужбовця не встановлено; смерть трапилася внаслідок нещасного випадку 21.02.2023; вина військовослужбовця не встановлена; на момент смерті військовослужбовець у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував; причинами та умовами, що сприяли настанню наслідків події, є нещасний випадок.

Водночас за вказаним фактом ДТП 21.02.2023 СУ ГУ НП в Донецькій області внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження № 0000106 згідно з частиною другою статті 286 КК України. 30.03.2023 постановою СУ ГУ НП в Донецькій області закрито вказане кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції власне і виходив з того, що зі змісту цієї постанови вбачається, що дії водія «NISSAN X-TRAIL» з технічної точки зору невідповідні вимогам пункту 12.1 ПДР та знаходилися в причинному зв`язку з ДТП, що підтверджується результатами судової автотехнічної експертизи від 06.03.2023 № СЕ-19/113-2/547-ІТ. Тобто, в порушення пункту 12.1 ПДР ОСОБА_2 під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу та стан транспортного засобу, що безпосередньо призвело до ДТП та смерті військовослужбовця.

Згідно з пунктом 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення відносно померлої особи.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Зважаючи на наведене, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин (з урахуванням відомостей, викладених у постанові про закриття кримінального провадження, зокрема, щодо порушення військовослужбовцем ПДР, що безпосередньо призвело до ДТП та його смерті), з огляду на неможливість фіксації факту адміністративного правопорушення і встановлення вини особи у його вчиненні та, як наслідок, притягнення її до відповідальності згідно з процедурою, встановленою КУпАП, у зв`язку із її смертю, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачці одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення.

Тим більше факт притягнення чи непритягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог ПДР на можливість призначення позивачці спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 120/4628/18-а.

Посилання скаржниці на недостатню подібність правовідносин у цій справі та у справі № 120/4628/18-а колегія суддів вважає безпідставним, адже, по-перше, скаржницею не обґрунтовано так звану недостатню подібність, а, по-друге, в обох справах факт порушення військовослужбовцем ПДР був зафіксований у постанові про закриття кримінального провадження, а відсутність постанови про притягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності пояснювалась смертю останнього.

Щодо доводів скаржниці про загибель ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби слід зазначити, що остання не виключає разом з тим її настання внаслідок вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення.

Стосовно покликання скаржниці на закриття кримінального провадження не з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 284 КПК України, колегія суддів зауважує, що відмова у призначенні та виплаті позивачці одноразової грошової допомоги обумовлена вчиненням не кримінального, а адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим відсутність в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, не є визначальною.

Щодо посилання скаржниці про неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 158/2468/22 та від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17, колегія суддів зазначає, що наведена скаржницею практика є нерелевантною до спірних правовідносин, оскільки у справі № 686/5225/17 предметом оскарження була постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а постанова у справі № 158/2468/22 взагалі винесена за результатами касаційного перегляду вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності.

Стосовно неврахування судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану» колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні зміни не врегульовують спірних правовідносин та за своїм змістом стосуються звільнення від кримінальної відповідальності за діяння, вчинені в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту та спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії Російської Федерації тощо.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду позивачки із правовою оцінкою суду апеляційної інстанції щодо обставин справи, які суд встановив у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 цієї Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених підстав, якими Верховний Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідним давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови, що згідно статті 350 КАС України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 580/7601/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

В.М. Шарапа

О.П. Стародуб