Справа № 520/10467/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2026 р. Справа № 520/10467/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі № 520/10467/21

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

до Комунального підприємства "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року частково задоволено позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Комунального підприємства "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Сидоренко Марина Ігорівна про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

До Другого апеляційного адміністративного суду за допомогою поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу 06.04.26 ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.21 року по справі № 520/10467/21. Разом з апеляційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.04.26 витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу № 520/10467/21.

16 квітня 2026 року справа №520/10467/21 надійшла до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.26 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі № 520/10467/21 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Комунального підприємства "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду - залишено без руху. Надано ОСОБА_2 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги шляхом надання до Другого апеляційного адміністративного суду належним чином обґрунтоване клопотання (заяву) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску та доказами на їх підтвердження, а також надати обґрунтовані доводи і належні та допустимі докази щодо того, яким саме чином оскаржуваним судовим рішенням порушено права заявника , свободи чи інтереси протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху. Роз`яснено ОСОБА_2 , що відповідно до ч. 3 статті 299 КАС України, у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження буде вирішено протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно довідки про доставку електронного листа представником апелянта Гуменним Тарасом Зіновійовичем отримано копії ухвал за результатом розгляду клопотання 21.04.26 о 20:50 та про залишення апеляційної скарги без руху 21.04.26 о 20:51 год. (в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа в електронний кабінет системи "Електронний Суд").

Згідно поштового повідомлення ОСОБА_3 отримала копії зазначених ухвал засобами поштового зв`язку 29.04.26.

08 травня 2026 року від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.26 надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.21 по справі №520/10467/21.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №518 від 24.04.23 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.02.2002, тобто будівля за вказаною адресою є зареєстрованим місцем постійного проживання.

При цьому, кв. кв. 28,30 за вказаною адресою є постійним місцем проживання апелянта з 2002 року.

Рішенням ХХ сесії VII скликання Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області від 07.06.2017 №1-ХХ "Про закріплення на балансі Зміївського виробничого управління житлово-комунального господарства, на праві господарського відання, нерухомого майна: гуртожитку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Зміївської міської ради та розташований по вул. Бутівській, 5, м.Зміїв" гуртожиток, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Зміївської міської ради по вул. Бутівській,5 м.Зміїв, закріплений на балансі Зміївського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.2 Статуту КП "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" метою діяльності Підприємства є забезпечення діяльності з обслуговуванням, утримання, експлуатації об`єктів, переданих на праві господарського відання. Видами економічної діяльності є : каналізація, відведення й очищення стічних вод, збирання безпечних відходів.

КП "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" укладались відповідні договори про постачання електроенергії також і у гуртожиток за адресою по вул. Бутівській,5, м. Зміїв.

Таким чином, станом на момент проведення спірного заходу державного контролю та прийняття спірного рішення, ОСОБА_1 проживала у гуртожитку, користувалась електроенергією, іншими послугами, що надає утримувач гуртожитку КП "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства".

Враховуючи наведені обставини, станом на розгляд справи судом першої інстанції та прийняття спірного рішення, яким вирішено повністю зупинити експлуатацію будівель Зміївським виробничим управлінням житлово-комунального господарства за адресою: вул. Бутівська,5 , м.Зміїв, Харківська область, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, викладених в акті Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 15.03.2021 №9, прямо впливало на права апелянта ОСОБА_1 , як мешканки гуртожитку за вказаною адресою, яка в подальшому стала власницею житлових приміщень.

В клопотанні апелянт також зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.21 року по справі № 520/10467/21 застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель Зміївським виробничим управлінням житлово-комунального господарства за адресою: вул. Бутівська, 5, м.Зміїв, Харківська область, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, викладених в акті Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 15.03.2021 №9.

Водночас ОСОБА_1 не є стороною по справі, однак прийняте рішення безпосередньо впливає на її права та законні інтереси.

Також в клопотанні зазначено, що оскільки ніхто про заборону експлуатації спірної будівлі раніше апелянта не повідомляв, стороною для участі у справі №520/10467/21 не залучав, заходів, з яких можливо встановити заборону експлуатації будівлі на виконання спірного рішення, не вживав, ніяких подій, внаслідок яких апелянт могла б дізнатись про порушення її права на володіння, користування спірним майном не відбувалось, а про існування рішення суду, яке порушує конституційні та цивільні права щодо володіння та користування житлом апелянт дізналась лише 30.03.26. Апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення поропущено з поважних причин, а тому строк на подання апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.21 року по справі № 520/10467/21 слід розраховувати з 30.03.26, тобто з дня ознайомлення з таким рішенням.

Враховуючи викладене, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення, та відкрити апеляційне провадження по справі.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Матеріали справи свідчать, що повний текст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 складений 11.10.2021.

Колегія суддів зауважує, що Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено процесуальні строки, у межах яких учасники справи та усі зацікавлені особи можуть реалізувати право на апеляційний перегляд справи, гарантоване статтею 13 цього Кодексу та статтею 14 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів.

Встановлення законом таких процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поряд із цим процесуальним законом, зокрема й частиною третьою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу, зокрема позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Визначаючи зміст поняття поважні причини, колегія суддів бере до уваги й висновки щодо застосування норм права, викладені у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04, де зазначено, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Частиною друою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У абзацах другому, третьому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права охарактеризовано як панування права в суспільстві. Верховенство права, за позицією Суду, вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, у пункті 40 справи Пономарьов проти України (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Сутність цього принципу полягає у тому, що в разі винесення судом рішення, що набрало законної сили, воно не може бути піддане сумніву.

Окрім цього 20.09.2022 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі Завалій та інші проти України (заяви № 23342/14, 42968/15, 1686/17, 64516/17; далі також Рішення), у якому зазначив, що вже встановлював порушення принципу юридичної визначеності за подібних обставин у рішеннях у справах Пономарьов проти України (заява №3236/03, від 03.04.2008) та Устименко проти України (заява №32053/13, від 29.10.2015). І, беручи до уваги обставини заяв, Суд не вбачає підстав для іншого висновку в цій справі. Суди, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

За висновком Суду, порушено пункт 1 статті 6 Конвенції щодо всіх заявників.

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ілхан проти Туреччини ((В.П.), №22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Цей висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №520/109/20.

Верховний Суд звертає увагу й на практику Європейського суду з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі Каменівська проти України (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

Колегія суддів також відзначає, що питання поновлення процесуального строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, є процедурним і вирішується шляхом постановлення судом апеляційної інстанції відповідної ухвали, яка повинна бути належним чином мотивована й містити, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення цього строку або для відмови у такому поновленні, норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

Питання належної мотивації судом свого висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження досліджувалось Верховним Судом й у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15, у якій колегія суддів, здійснивши аналіз норм процесуального права, якими регламентовано строки апеляційного оскарження, та врахувавши усталену практику Європейського суду з прав людини, навела такі правові позиції: - …апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Вищевикладене дає колегії суддів підстави для висновку про те, що апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства. Право на апеляційний перегляд справи гарантується, однак його реалізація повинна відбуватись з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, зокрема, в межах визначеного строку апеляційного оскарження.

Це право повинно реалізовуватись зацікавленими особами добросовісно, без зайвих зволікань, а строк апеляційного оскарження може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюються існуванням об`єктивних обставин, підтверджених доказами. Поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суди повинні навести належні мотиви, які б вказували на наявність достатніх підстав для такого висновку та засвідчували, що поновлення строку не порушує принципів верховенства права та одних з його основних елементів: правової визначеності; остаточності рішень суду.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Суд зазначає, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

У пункті 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 зазначено наступне : " Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Водночас, Суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Суд враховує, що загальний строк, що сплинув після ухвалення рішення суду першої інстанції (виготовлення повного тесксту рішення 11.10.2021 року) і до дня подання апеляційної скарги становить більше 4 років, що не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на звернення до суду з апеляційною скаргою.

Також колегія суддів зазначає щодо доводів апелянта про те, що апелянт проживала станом на 2021 рік за адресою АДРЕСА_2 та є постійним місцем проживання апелянта, колегія суддів зазначає, що факт проживання в данному випадку не створює майнові права оскільки спірне рішення не визначало, не змінювало та не припиняло особисті права та обов`язки апелянта станом на 2021 рік.

Щодо доводів апелянта стосовно пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про те, що про існування оскаржуваного судового рішення вона дізналася лише 30.03.2026 від представників Комунального підприємства Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства, є недоведеними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано.

Таким чином, оцінивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження, оскільки зазначені апелянтом обставини не є об`єктивними, не пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення особою процесуальних дій в конкретній справі.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з ч. 3 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі №520/10467/21, в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 299, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - залишити без задоволення.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі № 520/10467/21 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Комунального підприємства "Зміївське виробниче управління житлово-комунального господарства" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова