Справа № 420/3445/26
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3445/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про взяття на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

- Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 привести у відповідність дані Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно місця військового обліку ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 замість невірно зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.11.2025 року був протиправно затриманий співробітниками Нацполіції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де посадові особи Відповідача незаконно його утримували та позбавляли волі на протязі 16 діб. При цьому у Позивача на той час вже була оформлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В період з 12.11.2025 по 21.11.2025 посадові особи Відповідача безпідставно, протиправно, за відсутності та те будь-яких правових підстав, внесли неправдиві відомості та змінили у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів місце військового обліку Позивача з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач з 1998 року не змінював місце проживання, на військовий облік належним чином став 16.07.2004 до ІНФОРМАЦІЯ_3 де й перебуває до теперішнього часу. Посадовими особами Відповідача за відсутності будь-яких правових підстав вчинено протиправні та незаконні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів неправдивих відомостей про місце військового обліку Позивача, які мають бути виправлені Відповідачем за відповідним рішенням суду задля відновлення порушених прав Позивача.

Ухвалою від 16.02.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 13.05.2026 року продовжено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для надання відзиву на позовну заяву до 25.03.2026 року та прийнято відзив до справи. У задоволенні клопотання клопотання представника позивача про кваліфікування неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин, як визнання ним позову відмовлено.

25.03.2026 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 є структурним підрозділом районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а не самостійним районним (міським) ТЦК та СП, то не є органом, на який законом безпосередньо покладено ведення персонально-якісного військового обліку. При цьому, закон прямо пов`язує внесення змін до відомостей Реєстру не з довільною вимогою особи, а з наявністю відповідних правових підстав та належних відомостей, які подаються до відповідного органу ведення Реєстру. Питання зміни, виправлення та актуалізації відомостей про місце військового обліку підлягають вирішенню відповідно до закону, Порядку №1487 та Закону про Реєстр, на підставі належних відомостей і документів та за участю відповідного органу ведення Реєстру.

Відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує позов тим, що його місце військового обліку нібито було змінене з ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 12.11.2025 по 21.11.2025. При цьому позивач просить суд саме зобов`язати Перший відділ поновити його на військовому обліку у попередньому ТЦК та СП. Однак такий спосіб захисту є помилковим з огляду на таке. По-перше, Перший відділ не є самостійним районним (міським) ТЦК та СП, а отже не є тим суб`єктом, на якого законом покладено ведення персонально-якісного військового обліку в обсязі, як це сформульовано позивачем у позовних вимогах. По-друге, законодавство не передбачає такого способу захисту як «поновлення на військовому обліку у попередньому ТЦК та СП» виключно за судовою вимогою до структурного підрозділу без встановлення належного органу ведення Реєстру, без звернення особи у порядку статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та без подання належних документів, які мають бути підставою для внесення або виправлення відповідних відомостей. По-третє, з матеріалів, на які посилається сам позивач, вбачається, що його представник 01.12.2025 звертався саме з адвокатським запитом про надання інформації та документів щодо підстав внесення змін до Реєстру. У відповіді на такий запит Перший відділ повідомив фактичні обставини взяття позивача на облік та окремо зазначив про необхідність постановки і перебування на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, для чого позивачу необхідно звернутися до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тобто відповідач не відмовляв позивачу у зверненні про виправлення відомостей у порядку, передбаченому Законом, і не приймав окремого рішення про відмову у такому виправленні.

25.03.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що основна позовна вимога зводиться визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про взяття на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Сам факт вчинення таких протиправних дій підтверджено відповідачем у його відповіді на адвокатський запит № 1/2758 від 03.12.2025, де підтверджено факт взяття позивача на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 при тому, що позивач вже встав та перебував на військовому обліку за місцем свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт внесення відповідачем недостовірних відомостей до Єдиного державного реєстру підтверджується призовників, військовозобов`язаних та резервістів наявними у справі електронними військово-обліковими документами, що мали місце до вчинення протиправних дій відповідачем та після їх вчинення. До відзиву не долучено жодного доказу, який би підтверджував правомірність дій відповідача щодо взяття позивача на військовий облік та внесення про це відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

30.03.2026 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких зазначено, що доводи позивача щодо протиправності дій відповідача є його оціночними судженнями, не підтвердженими жодними доказами, що суперечить вимогам статті 77 КАС України. Водночас ведення військового обліку здійснюється відповідно до статей 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку №1487, а також нормативно-правових актів та організаційно-розпорядчих документів Міністерства оборони України і Збройних Сил України, прийнятих на виконання вимог законодавства, у зв`язку з чим дії відповідача вчинялися виключно на підставі та в межах цих норм. Також позивач не звертався передбаченим законом порядком для захисту свого права або його відновлення. Відповідно до ст.9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» виправлення відомостей Реєстру здійснюється виключно на підставі мотивованої заяви особи. Позивач такої заяви не подавав, до належного органу не звертався, процедуру виправлення не ініціював. Поданий адвокатський запит має виключно інформаційний характер, не є заявою у розумінні закону та не породжує обов`язку прийняття рішення по суті. За таких обставин відсутній факт відмови, відсутня бездіяльність та відсутній предмет спору як такий. Позовні вимоги фактично спрямовані на втручання суду у процедуру ведення Реєстру в обхід встановленого законом порядку. Водночас суд не може підміняти адміністративну процедуру, а відповідач не може діяти поза межами наданих повноважень, що прямо випливає зі ст.19 Конституції України. Обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та таким, що не може бути реалізований.

07.04.2026 року від представника позивача надійшли письмові пояснення на заперечення та 13.04.2026 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є військовозобов`язаним.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 06.02.1998 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними додатку Резерв +, сформованими 20.08.2025, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, за даними додатку Резерв +, сформованими 01.12.2025 та 10.02.2026, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ).

01.12.2025 року ОСОБА_1 , через представника, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із запитом, в якому просив, зокрема, повідомити підстави для внесення змін в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про місце військового обліку гр. ОСОБА_1 , а саме зміну ІНФОРМАЦІЯ_6 на ІНФОРМАЦІЯ_6 , та надати копії документів на підтвердження наявності таких підстав.

Листом від 03.12.2025 року № 1/2758 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відповідь, в якому зазначено, що у зв`язку із доставленням співробітниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 12.11.2025 року гр. ОСОБА_1 із метою складання протоколу за порушення, яке полягало у не постановці на військовий облік після зміни місця проживання за електронним зверненням від 05 травня 2025 року, він був взятий на облік відповідно до вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024p. Крім того, додатково повідомлено про необхідність постановки та перебування на військовому обліку гр. ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання, у зв`язку з чим йому потрібно звернутися до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вважаючи дії відповідача дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про взяття на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав і інтересів з даним позовом до суду.

Розглядаючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє і на час розгляду справи.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

За приписами частини 3 статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина 1 статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

Статтею 37 Закону №2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Пунктом 2 Порядку №1487 визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:

фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;

здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;

подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1487, військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1487, з метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку).

Системою військового обліку є сукупність узгоджених за завданнями державних органів, підприємств, установ та організацій, які ведуть військовий облік та забезпечують її функціонування із застосуванням засобів автоматизації процесів та використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених законодавством.

Головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Додатком 2 до Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад (підпункт 1 пункту 1);

особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік (підпункт 7 пункту 1);

у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів) (підпункт 10-1 пункту 1).

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначені в Законі України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII).

Статтею 1 Закону № 1951-VIII визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Відповідно до частин 8, 9 статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з положеннями статті 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, місце проживання та місце перебування.

Судом встановлено, що за даними додатку Резерв +, сформованими 20.08.2025, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, за даними додатку Резерв +, сформованими 01.12.2025 та 10.02.2026, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ОСОБА_2 ).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2025 року № 1/2758, у зв`язку із доставленням співробітниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 12.11.2025 року гр. ОСОБА_1 із метою складання протоколу за порушення, яке полягало у не постановці на військовий облік після зміни місця проживання за електронним зверненням від 05 травня 2025 року, він був взятий на облік відповідно до вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024p.

Разом з тим, суд зауважує, що статтею 37 Закону №2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) чітко визначено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

на військовий облік військовозобов`язаних:

які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;

призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону;

які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;

військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;

які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу;

жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;

які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;

які є кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону.

Будь-яких доказів на підтвердження існування щодо ОСОБА_1 обставин, визначених пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ, під час його взяття на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 (Чорноморськ), відповідачем, суб`єктом владних повноважень суду не надано.

Суд звертає увагу, що за приписами частини 3 статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 06.02.1998 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, згідно записів у військовому квитку НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач взятий на облік 16.07.2004 року ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Тобто, з 16.07.2004 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебував на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_9 , правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Відтак, обставини, за яких ОСОБА_1 взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 , про які зазначено у листі від 03.12.2025 року № 1/2758, не узгоджуються з приписами статті 37 Закону №2232-ХІІ.

За таких підстав, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач при взятті на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесенні вказаних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів діяв не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідно до ст.9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» виправлення відомостей Реєстру здійснюється виключно на підставі мотивованої заяви особи, оскільки звернення позивача до суду обґрунтовано безпідставним взяттям його на військовий облік та внесення про це відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а не актуалізації чи виправлення даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо себе.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на ефективний засіб юридичного захисту», згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За таких підстав, оскільки відповідачем протиправно внесено до Реєстру відомості про взяття на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 привести у відповідність дані Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно місця військового обліку ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 замість невірно зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Задовольняючи повністю позов, суд відповідно до ч.1 ст.139 КАС України стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач додав наступні документи: договір про надання правової допомоги від 11.07.2025 року, акти наданих послуг від 11.03.2026 року на суму 9000 грн. та від 26.03.2026 року на суму 3000 грн., детальний опис робіт від 11.03.2026 року та від 26.03.2026 року, довідки про отримання готівкових коштів від 11.03.2026 року та від 26.03.2026 року.

Тобто, загальна вартість наданої правничої допомоги відповідно до поданих документів складає 12000 грн.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (с.7 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути вочевидь завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням категорії та складності справи, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12000 грн є необґрунтованим та завищеним.

З урахуванням зазначеного, доводів відповідача, характеру спірних правовідносин, складності справи, обсягу доказів у справі, суд вважає за можливе зменшити розмір таких витрат до 5000 грн, що є пропорційним до предмета спору.

Тому загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 6 064,96 грн (1064,96 грн + 5000 грн).

При цьому суд бере до уваги, що відповідач, хоча і є суб`єктом владних повноважень в силу приписів п.7 ч.1 ст.4 КАС України, але не має власного коду ЄДРПОУ, оскільки не є самостійною юридичною особою, що унеможливлює стягнення з нього судових витрат. Тому стягнення судових витрат на користь позивача слід здійснити з ІНФОРМАЦІЯ_11 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), до складу якого входить відповідач.

Керуючись ст.ст.2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_5 ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей про взяття на військовий облік ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 привести у відповідність дані Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно місця військового обліку ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_2 замість невірно зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_11 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 6064,96 грн. (шість тисяч шістдесят чотири гривні 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів