Справа № 640/2941/20
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 травня 2026 року

м. Київ

справа №640/2941/20

адміністративне провадження №К/990/20400/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Міністерство юстиції України звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило анулювати реєстраційне свідоцтво Політичної партії «Трудова Україна» № 1457 від 21 червня 2000 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2021 року, позов задоволено, анульовано реєстраційне свідоцтво ПП «Трудова Україна» № 1457 від 21 червня 2000 року.

Постановою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна», в інтересах якої діє адвокат Стражник Тарас Віталійович, задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі № 640/2941/20 скасовано, а справу № 640/2941/20 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року адміністративну справу № 640/2941/20 прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» задоволено. Анульовано реєстраційне свідоцтво Політичної партії «Трудова Україна» №1457 від 21 червня 2000 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу Політичної партії "Трудова Україна" залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року залишено без змін.

Не погодившись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою надіславши її 08 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд».

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

05 травня 2026 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Політичної партії «Трудова Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20, у якій скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Так, імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіркою змісту поданої уточненої касаційної скарги установлено, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на наявність підстав для відкриття касаційного провадження, визначених частиною 1, пунктами 1,4 частини 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, пункту 1 частини 2 статті 353 у зв`язку з грубим порушенням норм процесуального права, а саме: не дослідженням та не встановленням дійсних юридичних обставин висування кандидата від Партії на парламентських виборах в 2022 році, що в результаті спричинило порушення норм матеріального права, а саме висновків Палати Верховного Суду у справі № 640/2933/20 від 19 грудня 2023 року про допустимість прийняття партіями участі у виборах поза межами 10 річного строку та неправильним застосуванням судами норм матеріального права частини 1 статті 24 Закону України «Про політичні партії в Україні» в частині анулювання реєстрації партії через не висування кандидатів на виборах протягом 10 років.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що ліквідація законно діючої Партії, яка висунула кандидата на виборах в 2022 році, відбулась примусово, попри волю членів працювати далі, без врахування всіх висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі ОУН № 640/2933/20 від 19 грудня 2023 року, відповідно до яких: суд не може примусово анулювати реєстрацію партії просто за не участь у виборах, а має пересвідчитись і встановити, що така бездіяльність свідчить про фактичне припинення її діяльності та зумовлена не бажанням членів брати участь у політичному житті суспільства; висування політичною партією кандидата на загальнодержавних виборах, навіть за умови нездійснення такого висування протягом останніх десяти років, може за певних умов завадити анулюванню реєстрації цієї політичної партії, але за умови, що це висування, як йшла мова, було виявом дійсних намірів політичної партії взяти участь у виборах, а не їх імітування, проте, заявник наводить аргументи, оцінку яким вже було надано Верховним Судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 30 березня 2026 року.

Проте, указаним доводам касаційної скарги Верховним Судом вже було надано оцінку в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 28 січня 2026 року та в ухвалі про повернення касаційної скарги від 30 квітня 2026 року.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на частину 1, пункти 1,4 частини 4, пункт 2 частини 5 статті 328 КАС України, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

Поряд із цим, скаржник стверджує про грубу дискримінацію політичних партій, оскільки, в Україні введено воєнний стан, ЦВК не приймає документи для реєстрації кандидатів, вважає, що всі політичні партії без винятку мають право висунути кандидатів після закінчення війни, однак, такі твердження стосуються подій, які ще не настали, а даний спір стосується обставин і фактів, які вже відбулися.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктами частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що касаційна скарга за формою і змістом є ідентичною попередньо поданій скарзі, обґрунтуванню якої вже було надано оцінку ухвалами Верховного Суду від 16 березня 2026 року та від 30 квітня 2026 року.

Таким чином Суд робить висновок, що касаційна скарга не містить належних доводів визначених пунктом частиною 4 статті 328 КАС України, а скаржником при повторному зверненні до суду касаційної інстанції не враховано приписи ухвал Верховного Суду від 16 березня 2026 року та від 30 квітня 2026 року, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку.

Указане свідчить, що скаржник формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував роз`яснення Верховного Суду щодо необхідності дотримання законодавчих вимог до змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного перегляду даної справи.

Поряд з цим, під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 329 КАС України якою передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У тексті касаційної скарги заявник просить про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування указаного клопотання зазначає, що первинна касаційна скарга була подана в місячний строк після ознайомлення з нею. 30 квітня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу було повернуто особі, яка її подала. Про указане рішення скаржнику стало відомо 05 травня 2026 року в день його опублікування в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, скаржник вважає, що повторна касаційна скарга подається невідкладно і в розумний строк. На підставі викладеного заявник просить Суд поновити строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі.

Оцінюючи наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску процесуального строку, колегія суддів виходить з наступного.

У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції складено 04 лютого 2026 року, а касаційну скаргу вперше подано 09 березня 2026 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2025 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20, повернуто особі, яка її подала.

Так, відповідно до відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП ДСС) ухвалу Верховного Суду від 30 квітня 2026 року, доставлено до електронного кабінету скаржника 01 травня 2026 року о 08:33, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

05 травня 2026 року скаржник через підсистему «Електронний суд» вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслений характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, встановлених законом або судом, передусім щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України. Разом із тим сам по собі факт пропуску строку не є безумовною підставою для відмови у судовому захисті, оскільки за наявності поважних причин та належного їх підтвердження такий строк може бути поновлений.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що поновлення процесуального строку є винятком із загального правила та можливе лише за наявності об`єктивних, непереборних, незалежних від волі особи обставин, які реально унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до суду і підтверджені належними доказами. Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду (справа № 9901/32/20, справа № 600/6782/21-а, справ № 260/192/21, справа № 160/3121/20).

Саме на особу, яка просить поновити строк звернення до суду, покладається обов`язок довести не лише факт існування певних обставин, а й те, що такі обставини в межах пропущеного строку мали настільки істотний характер, що об`єктивно унеможливлювали вчинення відповідної процесуальної дії. Такий підхід узгоджується і з частиною першою статті 77 КАС України.

Отже, дотримання строку звернення до суду є обов`язковою умовою реалізації права на судовий захист, а його пропуск тягне наслідки, встановлені статте 123 КАС України. Поновлення пропущеного строку допускається лише як виняток - за наявності підтверджених належними доказами об`єктивних і непереборних обставин, що не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне звернення до суду. Оцінюючи поважність причин пропуску строку, суд ураховує тривалість пропуску, поведінку заявника, достатність доказів і наслідки поновлення строку для інших осіб.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник просить суд поновити строк касаційного оскарження з тих підстав що первісне звернення до суду касаційної інстанції відбулось у строк, визначений законом, однак, ухвалою Суду касаційну скаргу було повернуто заявникові.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежене процесуальними строками. Установлення таких строків спрямоване на забезпечення юридичної визначеності, стабільності публічно-правових відносин і належного відправлення правосуддя та не заперечує сутності права на судовий захист, що узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03, рішення від 28 березня 2006 року, зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 та від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/241/21 зазначала, що встановлення скороченого строку звернення до суду в спорах щодо публічної служби спрямоване на забезпечення юридичної визначеності та якнайшвидшого поновлення прав добросовісного позивача, а тому саме по собі не порушує сутності права на доступ до суду.

Положення КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Водночас, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло три місяці, доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.

Непереборних обставин скаржником не наведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України) та клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ :

Визнати неповажними, зазначені Політичною партією «Трудова Україна», підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Відмовити у задоволенні клопотання Політичної партії «Трудова Україна» про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва- залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції:

-уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України);

-клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

Л.О. Єресько

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду