Справа № 640/19944/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року справа № 640/19944/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інридан ЛТД" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

Суть спору: 16.11.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інридан ЛТД» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 02.11.2022 № 2 форми В4, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві про зменшення на 611152,00 грн. суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали господарські взаємовідносини позивача із ТОВ «АРТ ДИЗАЙН СТУДІЯ», у результаті яких на думку податкового органу відбулось завищення суми від`ємного значення у розмірі 611 152, 00 грн. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення безпідставним, оскільки, спірні правовідносини відбувались на підставі договорів №18/12/17-1 на виконання робіт з дизайну від 17.11.2017 та №25/01/18-1 на виконання робіт від 25.01.2018, договору підряду №1/02-02 від 05.02.2018, договорів поставки №2/02-02 від 05.02.2018. На виконання зазначених договорів контрагентом позивача були проведені роботи із розробки дизайну макету вивіски, виготовлено та розміщено рекламну продукцію, що підтверджується наданими суду копіями видаткових накладних за період з 09.02.2018 по 30.11.2018. Основним аргументом, з яким податковий орган пов`язує факт нереальності господарських операцій є те, що ТОВ «АРТ ДИЗАЙН СТУДІЯ» начебто не має достатніх трудових, технічних, транспортних та виробничих ресурсів для здійснення господарських відносин, що у свою чергу свідчить про безтоварність угод.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2022 (суддя Григорович П.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

12.04.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 23.12.2022 №03-19/4065/22 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №640/19944/22.

12.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 прийнято адміністративну справу №640/19944/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було надати суду докази сплати судового збору у розмірі 6686,28 грн. за подання даного адміністративного позову (оригінал платіжного документу), сплаченого на рахунок Київського окружного адміністративного суду.

01.11.2023 канцелярією суду зареєстровано докази усунення недоліків, дослідивши які суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 26.04.2023 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 продовжено розгляд справи №640/19944/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано позивачеві протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати до суду відповідь на відзив та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачеві подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення поштової кореспонденції до електронного кабінету.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інридан ЛТД» (03028, м. Київ, вул. Оскольська, буд. 31, оф. 12, ) перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві, як платник на додану вартість.

Основним видом господарської діяльності згідно КВЕД є 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

На підставі направлень, виданих Головним Управлінням ДПС у м. Києві від 22.09.2022 №11046/26-15-07-02-05 та наказу Головного управління ГУ ДПС у м. Києві від 21.09.2022 №3962-п проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2022 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх періодах, зокрема за листопад, грудень 2016 року, за 2017 2021 роки, січень-липень 2022 року.

В ході документальної позапланової виїзної перевірки, контролюючим органом було встановлено взаємовідносини платника податків із ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» (), які здійснювались на підставі:

1) Договору про виконання робіт із дизайну №18/12/17-1 від 17.11.2017, на підставі якого виконавець власними і залученими силами здійснює роботи із розробки дизайну макету вивіски з конструктивом та формування технічної документації та фірмового лого.

2) Договору на виконання робіт №25/01/18-1 від 25.01.2018, згідно з яким замовник власними силами і засобами зобов`язується виконати роботи з виготовлення та розміщення рекламної продукції.

3) Договору підряду №1/02-02 від 05.02.2018, за яким підрядник виконує на свій ризик та/або залученими силами комплекс робіт, відповідно до проектної документації: Ресторан Negorkyi.

4) Договір поставки №2/02-02 від 05.02.2018 в асортименті та за цінами, вказаними в рахунках фактурах.

За результатами перевірки було складено акт перевірки від 06.10.2022 №29472/26-15-07-02-05-03/40864876, яким встановлені наступні порушення:

п. 44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 ПКУ, в результаті чого, завищено суму від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації) на загальну суму 611 152 грн., у тому числі по періодах: липень 2022 - 611 152 грн.

Керуючись п. 86.7. ст. 87 ПКУ ТОВ «Інридан ЛТД» було направлено заперечення на акт перевірки контролюючому органу від 14.10.2022 вих №14/10/22-1, який проводив перевірку платника податків.

Листом від 28.10.2022 року №14488/1/26-15-07-02-05-09 ГУ ДПС у м. Києві залишило без змін висновки акта перевірки, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків Акту про результати перевірки ГУ ДПС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення: форми «В4» від 02.11.2022 № 2, яким зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2022 року на суму 611 152, 00 грн. (далі - ППР).

Позивач вважає дане податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки ним до перевірки було надано первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують реальність господарських операцій та їх зв`язок із діловою метою останнього, а саме: надання комплексу робіт відповідно до проектної документації в ресторані «Negorkiy», робіт із розробки дизайну макету, розміщення рекламної продукції, постачання будівельних матеріалів, у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кодекс України надає визначення розумної економічної причини (ділової мети), як причини, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому (підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі - Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з абзацом першим п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (...).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

Згідно з п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Щодо надання підрядних робіт ТОВ «АРТ ДИЗАЙН СТУДІЯ» для ТОВ «Інридан ЛТД», суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження наданих контрагентом послуг були надані копії договору, актів наданих послуг, видаткових накладних.

Проаналізувавши наявний у справі договір підряду №1/02-02 від 05.02.2018 суд встановив, що за даним договором ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ», як підрядник виконує на свій ризик та/або залученими силами комплекс робіт відповідно до проектної документації: ресторан «Negorkiy» у приміщенні під умовним номером 7, на 1-му та 2-му поверсі, орієнтовно загальною площею 345,53 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 74-78.

За умовами п.1.2 Договору сторони дійшли згоди, що об`єм та види робіт визначаються Додатком №1 до договору - Кошторису, що є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.1.3 Договору Проектна документація (проект) відповідно до якого виконуються роботи передається Замовником в затвердженому вигляді з підписом та печаткою Замовника.

Згідно з п.2.1 Договору загальна ціна Договору визначається за домовленістю Сторін і становить суму вартості Робіт. У вартість Робіт включена вартість обладнання, необхідних для їх виконання.

Загальна ціна Договору становить: 1305196,80 грн. (Один мільйон триста п?ять тисяч сто дев?яносто шість гривень 80 копійок), у тому числі ПІДВ 20% - 217532,80 грн. Двісті сімнадцять тисяч п?ятсот тридцять дві гривні 80 копійок).

Згідно з п.3.1 Договору Строк виконання Робіт становить 86 (Вісімдесят шість) календарних днів від дати прийняття Об?єкту для проведення Робіт і сплати Замовником Підряднику передплати.

Передача Об?єкту для проведення Робіт оформляється Сторонами Актом приймання- передачі Об?єкту (п.3.2 Договору).

Підрядник має право у разі необхідності залучати, без отримання додаткової згоди на це від Замовника, до виконання своїх зобов?язань по Договору третіх осіб (субпідрядників), при цьому Підрядник відповідає за дії субпідрядників як за свої власні (п.4.4 Договору).

Приймання-передача виконаних Робіт здійснюється протягом встановленого

Сторонами строку шляхом підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт (п.5.1 Договору).

Цей Договір набирає сили з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе за Договором зобов`язань (п.10.1 Договору).

Тобто, з вищевказаного слідує, що умовами договору сторони чітко визначили перелік двосторонніх документів, які сукупно визначають конкретний перелік підрядних робіт.

Однак, як встановлено судом, ні під час податкової перевірки, ні під час подання заперечень на акт перевірки Додаток №1 не був наданий позивачем, також він відсутній і в додатках до позовної заяви.

Відсутність даних документів позбавляє суд процесуальної можливості встановити обсяг наданих послуг та виконаних робіт за напрямами.

Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Ненадання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна ціна договору становить: 1 305196, 80 грн., у тому числі 20% ПДВ 217 532, 80 грн. За умовами Договору Замовник здійснює 50% оплати за даним договором, а саме: 652 598, 35 грн. протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору (п.2.2.1 Договору).

Підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

У свою чергу, в матеріалах справи відсутні будь-які докази оплати авансових та фінальних послуг на розрахунковий рахунок Підрядника.

Також згідно з п. 4.1 Замовник, тобто позивач, зобов`язаний за відповідним актом передати об`єкт (фронт робіт) Підряднику протягом 2 днів з дати підписання Договору та передати усю затверджену проектну документацію з усіма необхідними документами, що дозволяють виконувати роботи.

З вказаного вбачається, що передбачені умовами договору акт про передачу об`єкту (фронту робіт) та проектна документація відсутні в матеріалах справи, що свідчить про неналежне виконання позивачем, як замовником своїх договірних зобов`язань та відсутністю необхідних умов для фактичного виконання підрядних робіт.

Згідно з актом надання послуг №60 від 30.11.2018 на виконання договору підряду №1/02-02 від 05.02.2018 вбачається, що Підрядник виконав: комплекс ремонтних робіт на суму 2 330 740, 89 грн., в тому числі ПДВ 466 148, 18 грн.

Тобто, сума послуг за актом наданих послуг є вищою, ніж сума, яка зазначені в п. 2.1 договору підряду. При цьому додаткових угод про зміну ціни договору та проведення додаткових робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт суду надано не було, як не надано і Кошторису робіт за даним Договором.

Крім того, як вбачається із акту перевірки від 06.10.2022 №29472/26-15-07-02-05-03/40864876, згідно фінансового звіту ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» (код 41581420), поданого за 2018 рік, встановлено, що на ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» в період оформлення надання послуг на адресу ТОВ «ІНРИДАН ЛТД» працювала 1 особа, при аналізі показників фінансової та податкової звітності, згідно даних ІС «Податкових блок» не встановлено залучення субпідрядників для надання послуг для виконання договору підряду з ТОВ «ІНРИДАН ЛТД».

В матеріалах справи відсутні додаткові угоди про залучення субпідрядників, які виконували роботи на користь позивача. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не довів, яким чином організація зі штатом у одну особу могла виконати комплекс будівельних та монтажних робіт у приміщенні загальною площею 345,53 кв. м.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час касаційного перегляду справи № 820/4033/16 зроблено висновок, що основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Навіть належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не завжди свідчить про безумовну їх відповідність дійсному змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

В той же час на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку, відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність віднесення до податкового кредиту витрат, пов`язаних з наданням послуг за договором підряду №1/02-02 від 05.02.2018, укладеним з ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ».

Щодо надання послуг із виготовлення та розміщення рекламної продукції.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.01.2018 позивач (Замовник) та ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» (Виконавець) уклали договір №25/01/18-1, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання у термін та на умовах, передбачених цим Договором, за завданням Замовника, власними та залученими силами і засобами , на свій ризик виконати роботи з виготовлення та розміщення рекламної продукції, а Замовник приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити виконані роботи в повному обсязі.

Згідно з п. 3.1 Договору №25/01/18-1 вартість робіт складає 17 799, 14 грн., у тому числі ПДВ 2966, 52 грн., однак доказів оплати матеріали справи не містять.

Так, у наданому акті наданих послуг від 05.02.2018 №1 вказано про виконання Виконавцем наступних робіт: Виготовлення та розміщення рекламної продукції у кількості 1 штука на суму 17 799,14 грн., в тому числі ПДВ на суму 2 966,52 грн, в той же час зі змісту наданого акту неможливо встановити обсяг проведених виконавцем робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали.

Окрім того, в ході розгляду даної справи, позивачем не доведено, як дані послуги були чи будуть використовуватись в господарській діяльності останнього та як вони пов`язані із діловою метою позивача.

Суд звертає увагу, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

З наведених обставин, зібраних у справі доказами підтверджуються доводи відповідача стосовно зайвого віднесення до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю витрат на оплату послуг по виготовленню та розміщенню реклами згідно договору від 25.01.2018 №25/01/18-1, укладеного з ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ».

Щодо послуг з розробки дизайну макету, суд зазначає наступне.

17.11.2017 позивач (Замовник) та ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» (Виконавець) уклали договір на виконання робіт з дизайну №18/12/17-1, відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання у термін та на умовах, передбачених цим Договором, за завданням Замовника, власними та залученими силами і засобами , на свій ризик виконати роботи з розробки дизайну макету вивіски з конструктивом та формування технічної документації та фірмового лого, а Замовник приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити виконані роботи в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1 Договору сторони погодили, що всі роботи, передбачені цим договором, виконуються Виконавцем своїми засобами, власним інженерно-технічним персоналом, зі своїх матеріалів та на власному обладнанні.

Однак, як зазначено контролюючим органом та не спростовано позивачем, що у ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості для вчинення задекларованих господарських операцій.

Згідно з п. 3.1 Договору №18/12/17-1 вартість робіт з розробки дизайну макету вивіски з конструктивом та формування технічної документації та фірмового логотипу становить 8 200,00 грн., у тому числі ПДВ 1 640, 00 грн., однак доказів оплати матеріали справи не містять.

Також з наданого акту надання послуг №59 від 30.11.2018 неможливо встановити, які саме роботи з розробки дизайну макету вивіски були виконані, а відсутність документів, що розкривають зміст наданих послуг, унеможливлює підтвердження їх реального характеру та господарської мети.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум грошових зобов`язань на підставі таких операцій.

В той же час, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для формування податкового кредиту.

Щодо взаємовідносин між ТОВ «Інридан ЛТД» (Покупець) та ТОВ «АРТ ЮА ДИЗАЙН СТУДІЯ» (Постачальник), які виникли на підставі договору поставки від 05.02.2018 № 2/02-02, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наявного у справі договору поставки №2/02-02 від 05.02.2018 предметом договору є постачання будівельних матеріалів (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.4 даного Договору асортимент, одиниці виміру товару, ціна одиниці виміру товару визначаються сторонами в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які складаються під час кожного замовлення товару Покупцем.

У матеріалах справи наявні видаткові накладні, укладені на виконання договору поставки, а саме: №2/02-02 від 05.02.2018 №31 від 08.08.2018, № 38 від 03.09.2018, №41 від 05.09.2018, №37 від 31.08.2018, №30 від 31.07.2018, №33 від 31.08.2018, №46 від 14.09.2018, №47 від 14.09.2018, №49 від 14.09.2018, №48 від 14.09.2018, № №36 від 31.08.2018, №44 від 07.09.2018, №1 від 09.02.2018, № 1 від 05.03.2018, №3 від 23.03.2018, №4 від 23.03.2018, №5 від 29.03.2018, №6 від 02.04.2018, №7 від 06.04.2018, №8 від 13.04.2018, №10 від 24.04.2018, №11 від 08.05.2018, №13 від 14.05.2018, №14 від 31.05.2018, №15 від 31.05.2018, №18 від 15.06.2018, №19 від 15.06.2018, №17 від 16.06.2018, №20 від 22.06.2018, №21 від 02.07.2018, №22 від 02.07.2018, №23 від 02.07.2018, №27 від 12.07.2018, №28 від 12.07.2018, №29 від 13.07.2018, №32 від 08.08.2018, №35 від 31.08.2018, №34 від 31.08.2018, №39 від 03.08.2018, №40 від 05.09.2018, №42 від 06.09.2018, №43 від 06.09.2018, №45 від 11.09.2018, №50 від 19.09.2018, №54 від 11.10.2018, №55 від 18.10.2018, №56 від 23.10.2018.

Проаналізувавши номенклатуру придбаних товарів, суд встановив, що деякі з позицій не відповідають предмету договору, зокрема сторони погодили закупити саме будівельні матеріали, натомість відбувалась закупка та монтаж рекламної вивіски або ж виконувались роботи з розширення дверного пройому.

Також, у графі, яка має заповнюватись покупцем під час прийняття товару, не вказано, ким прийнятий товар, не всі видаткові накладні містять відтиски печаток постачальника та покупця.

Приписами ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Варто зауважити, що видаткова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив відсутність доказів оплати позивачем на розрахунковий рахунок його контрагента, як постачальника вартості матеріалів за вказаними вище видатковими накладними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що надані позивачем видаткові накладні не є належним доказом на підтвердження факту поставки товару.

При здійсненні господарських операцій, суд повинен ретельно перевірити та оцінити факт вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, а формальне складення первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції.

Аналогічної правової позиції дотримується також Верховний Суд постанові від 13.07.2022 по справі № 640/18540/18.

Отже, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що на підставі встановлених під час документальної позапланової виїзної перевірки порушень законодавства, які зафіксовані належним чином в акті перевірки від 06.10.2022 №29477/26-15-07-02-05-03/40864876, контролюючим органом було правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення від 02.11.2022 № 2, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем в даній справі доведено правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.