Справа № 400/1515/26
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р. № 400/1515/26
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання М`ялик В.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи, пров. Феодосія Макаревського, 1А,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49005, Експертної команди Центру оцінювання функціонального стану ДУ «УкрНДІ МСПІ МОЗ України», пров. Феодосія Макаревського, 1А,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49005,
провизнання протиправним та скасування рішення від 07.10.2025 №6319/25/67, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи з вимогами: 1) визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонального особи Центру оцінювання функціонального стану особи №6319/25/67 від 07.10.2025 року про відсутність підстав визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю ІІІ групи; 2) зобов`язати Державну установу «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 ІІІ (третьої) групи інвалідності; 3) зобов`язати Державну установу «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи внести дані через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності, про встановлення ІІІ (третьої) групи інвалідності ОСОБА_1 . З ініціативу суду до участі у справу залучено в якості другого відповідача Експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану Державної установи «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України»

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що з 1993 року, внаслідок отримання черепно-мозкової травми страждає на захворювання, які значним чином впливають на її життєдіяльність та по сьогоднішній день відмічає погіршення стану здоров`я. В березні 2024 року рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачці було встановлено ІІІ групу інвалідності із загального захворювання. В червні 2025 позивачка пройшла обстеження експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, яка своїм рішенням від 11.06.2025 прийшла до висновку про не підтвердження встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності. Зазначене рішення експертної команди вона оскаржила до Центр оцінювання функціонального стану особи Державної установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», який 07.10.2025 дійшов висновку, що у позивачки відсутні порушення, що відповідають критеріям встановлення жодної з груп інвалідності.

Позивачка не погоджується з цим з тих підстав, що відповідачами не в повному обсязі дослідив медичну документацію, що призвело до хибного висновку про відсутність групи інвалідності. Так, відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення від 13.01.2025 та виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого реабілітаційного відділення від 22.04.2025 повний діагноз ОСОБА_1 склав: Наслідки ЧМТ (1993 р.) у вигляді постравматичної енцефалопатії з стійким гіпертензійно-лікворним синдромом, цефалгічним і вестибуло-атактичним синдромом, з частими лікворо-динамічними і вегето-вісцеральними кризами середньої тяжкості, ст. декомпенсації. Виражений астено-депресивний синдром. Виражений церебралістичний синдром з помірним когнітивним зниженням. Міокардіофіброз змішаного генезу. Міокардіофіброз змішаного генезу. СН0. Суправентикулярна екстрасистологія. Відповідно до Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення №1856 від 22.04.2025 року у ОСОБА_1 також було діагностовано: СН (серцева недостатність) стадія В. ХСН Іст. З наведеного вище вбачається, що експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи, виносячи рішення №6319/25/67 від 07.10.2025 р., не взяла до уваги істотні захворювання та діагнози ОСОБА_1 , які суттєво впливають на її життєдіяльність. Відповідно до Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338, визначено наступні Критерії визнання особи особою з інвалідністю:- п. 8. Підставою для визнання особи особою з інвалідністю є одночасна наявність таких обов`язкових умов: стійкі порушення функцій організму - хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування; обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності; необхідність вжиття заходів соціального захисту - особа має потребу в підтримці в повсякденному житті, а саме: отриманні послуг з реабілітації, паліативної допомоги, забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації, забезпеченні лікарськими засобами для використання в амбулаторних умовах та/або медичними виробами для використання в амбулаторних та побутових умовах - п. 9. Для осіб, що мають захворювання та стани, визначені в додатку, встановлюється інвалідність на підставі медичних записів, що підтверджують відповідне захворювання та стан - п 10. Особі, що визнається особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється одна з таких груп інвалідності: перша (I), яка поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особами з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді; друга (II); третя (III).- п. 11 Третя група інвалідності встановлюється особам, які мають помірний ступінь (1 ступінь) обмеження одного або кількох життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами.- п. 12. Друга група інвалідності встановлюється, якщо особа має виражений ступінь (2 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами. Крім того, відповідно до п. 11 Порядку та Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 р. № 420, при встановленні ступеня стійкої втрати професійної працездатності потерпілого у відсотках формуються рекомендації у зв`язку з прийняттям рішення експертної команди, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю. При повній втраті здатності особи до самообслуговування та потреби у постійному догляді чи допомозі (I група інвалідності) встановлюються 85 100 відсотків втрати професійної працездатності. При виражених порушеннях функцій організму, що призводять до значного обмеження життєдіяльності за умови збереження здатності до самообслуговування, та відсутності потреби в постійному догляді чи допомозі (II група інвалідності) і можливості виконання професійної діяльності лише у спеціально створених виробничих умовах ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 65 80 відсотків. При помірно виражених порушеннях функцій організму (III група інвалідності), якщо особа може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 60 відсотків. У свою чергу, згідно п. 10 Розділу І вказаного вище Порядку, за наявності у особи наслідків, спричинених двома або більше випадками, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється: 1) при I групі інвалідності не вище 100%; 2) при II групі інвалідності не вище 85%; 3) при III групі інвалідності не вище 65%. Відтак, з огляду на положення Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 № 420 із змінами, можемо допустити застосування наступних пунктів: Наслідки черепно-мозкової травми, кліщового енцефаліту та інших вірусних інфекцій центральної нервової системи, гострих отруєнь, ураження електрострумом та іонізуючим випромінюванням, що проявляються у вигляді: 1.5.2 Геміпарезу: а) легкого - 5 25% (Відсотки втрати професійної працездатності) 1.11 Астенічного синдрому: в) вираженого 20-25 % 1.13 Депресивного синдрому: в) вираженого 20-35 % 9.2 Енцефалопатія: а) I ступеня - 5-10% Наслідки травм та професійних захворювань і форми їх прояву при патології ЛОР-органів: 1. Вестибулярна дисфункція: II ступеня з середнім рівнем субкомпенсації 15-40% Наслідки травм та професійних захворювань і форми їх прояву при патології серцево-судинної системи: 3. Серцева недостатність: І стадії - 15 25% 10.2 Ступінь функціональних порушень: порушення функцій суглобів (ПФС) I ступеня 10-20% Усі перелічені діагнози підтверджуються медико-експертною документацією пацієнтки (виписка із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №75 від 13.01.2025 року, виписка епікризу із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення №1856 від 22.04.2025 року, виписка №4318 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 16.09.2025 р.,). Таким чином, якби експертна команда у повному обсязі дослідила медико-експертну документацію позивача та врахувала усі наявні у ОСОБА_1 захворювання та ускладнення вказаних захворювань, то загальний відсоток втрати професійної працездатності цілком міг знаходитися в діапазоні від 65 до 80. Враховуючи те, що такий критерій життєдіяльності як здатність до трудової діяльності в даному випадку має як мінімуму виражений (3 ступінь) обмеження, оскільки з наявними захворюваннями відсоток втрати професійної працездатності цілком міг знаходитися в діапазоні від 30 до 80, існують обґрунтовані підстави для встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності. Окрім цього, звертаємо увагу суду, що згідно з випискою з медичної карти №? 75, датованою 13 січня 2025 року, у ОСОБА_1 було зафіксовано початкову, безсимптомну стадію серцевої недостатності («СН0»), яка характеризується субклінічними змінами роботи серця та відсутністю швидкоплинних симптомів у повсякденному житті. На той час ОСОБА_1 зазначала лише нетривалу задишку після підйому по кількох сходинках і відчуття загальної втоми до кінця робочого дня, проте вже за три місяці, при новому зверненні та госпіталізації від 08 квітня 2025 року, що відображено у виписному епікризі №1856, терапевтом було констатовано прогресуючу серцеву недостатність стадії В, хронічна серцева недостатність І ступеня . Ця зміна свідчить про перехід із безсимптомної фази у фазу, коли при фізичному навантаженні з`являються чіткі клінічні прояви. При цьому, у рішенні експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи № 6319/25/67 від 07.10.2025 р. навіть не зазначено про наявне захворювання, лише: «у пацієнтки наявні легкі функціональні порушення внаслідок ураження нервової системи, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, когнітивних порушень, пірамідної недостатності пароксизмальних станів, які в легкому ступені обмежують її життєдіяльність». Таким чином, експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи здійснила неповне: виключно поверхневе дослідження стану здоров`я позивача, без її особистої участі та без врахування попередніх висновків лікарів та медико-соціальної комісії, що в свою чергу свідчить про невідповідність висновку експертної команди дійсному стану здоров`я ОСОБА_1 . Натомість, у даній справі позивач звертається саме у зв`язку із недотриманням процедури винесення рішення експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи та невідповідності спірного рішення вимогам чинного законодавства, оскільки в рішенні №6319/25/67 від 07.10.2025 р. не вбачається здійснення повного та всебічного аналізу стану здоров`я ОСОБА_1 із врахуванням всіх медичних показників у їх сукупності.

Відповідач ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» надав відзив, в якому позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію відповідач аргументував тим, що ним була отримана медична справа ОСОБА_1 на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради від 10.06.2025 року за № 174/25/1481/Р, згідно якого позивачці не було встановлено групу інвалідності. Враховуючи вищезазначене, експертна команда ЦОФСО ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ» прийняла рішення про підтвердження рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства Миколаївський обласний центр психічного здоров`я Миколаївської обласної ради від 10.06.2025 року за № 174/25/1481/Р.

В судових засіданнях в режимі відеоконференціїї представник позивача підтвердила власні позиції, викладені у процесуальних заявах по суті справи, просила позов задовольнити. Представники відповідачів у судові засідання не з`явилися.

Дослідив матеріали справи, вислухав представника позивачки, суд встановив наступне.

29.03.2024 ОСОБА_1 , 1981 р.н. рішенням медико-соціальної експертної комісії була визнана особою з інвалідністю ІІІ групи, за загальним захворюванням строком на 1 рік.

11.06.2025 ОСОБА_1 пройшла повторний огляд у комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №174/25/1481/Р, було рішення про не встановлення ОСОБА_1 інвалідності.

27.06.2025 представником ОСОБА_1 подана скарга до Державної установи «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з клопотанням скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №174/25/1481/Р від 11.06.2025, розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання щодо проведення повторного оцінювання повсякденного функціонування стану ОСОБА_1 та встановлення їй ІІ групи інвалідності.

В період з 09.09.2025 по 16.09.2025 знаходилася на обстеженні у клініці ДУ «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».

07.10.2025 експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи ДУ «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» ухвалила рішення №6319/25/67, відповідно до якого, ретельно вивчивши надану медико-експертну документацію пацієнтки, в тому числі результати обстеження в клініці ДУ «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з 09.09.2025 по 16.09.2025, експертна команда дійшла, що у ОСОБА_1 наявні легкі функціональні порушення внаслідок ураження нервової системи, у вигляді тривожно-депресивного синдрому, когнітивних порушень, пірамідної недостатності, пароксизмальних станів, які в легкому ступені обмежують її життєдіяльність. Пацієнтка потребує тривалого прийому антидепресантів, спостереження у невролога та психіатра. Згідно постанови КМУ від 15.11.2025 №1338 наявні у ОСОБА_1 порушення не відповідають критеріям встановлення жодної групи інвалідності. Рішенням експертної команди підтверджено рішення експертної команди від 11.06.2025.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» залежно від ступеня стійкого обмеження повсякденного функціонування, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування, критерії встановлення інвалідності затверджуються Кабінетом Міністрів України з обов`язковим проведенням консультацій з громадськістю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.7, 8 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, який затверджений постановою КМУ №1338 від 15.11.2024, проведення оцінювання організовується у закладі охорони здоров`я, в якому затверджено перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд. Оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди).

Відповідно до п.31 Порядку, під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я.

У разі отримання від особи додаткових документів під час розгляду справи такі документи завантажуються експертною командою до електронної системи.

Відповідно до аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем були враховані та досліджені документи, на які позивачка посилається, як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, а саме медичні документи ОСОБА_1 . Крім того, суд звертає увагу, що перед проходження спірного дослідження експертної командою, позивачка проходила обстеження безпосередньої у клініці ДУ «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» в період з 09.09.2025 по 16.09.2025. Тобто, експертна команда мала можливість не лише дослідити медичні документи, а й особисто обстежити пацієнтку.

Суд вправі перевірити законність висновку експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи лише в межах дотримання процедури прийняття цього рішення. Суд позбавлений можливості оцінювати підставність прийняття певного висновку, так як суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку експертної команди виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права. У цьому випадку, позов ОСОБА_1 стосується саме його незгоди з оцінкою експертною командою його діагнозів, та їх висновків про достатність цих діагнозів для висновків для встановлення позивачці інвалідності. Тобто, позивачка оскаржує не процедуру проведення експертного оцінюванню, а саме його компетентні медичні висновки.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі №240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Оцінювання функціонування особи є комплексною процедурою, де суд не може підміняти спеціалізований орган у визначенні медичних діагнозів.

У позовній заяві позивач не зазначає про порушення процедури прийняття оскарженого висновку експертної команди, а лише зазначає про невідповідність висновків про групу інвалідності наявним діагнозам в його медичних документах, а тому факт дотримання (порушення) відповідачем цієї процедури, в межах даної справи не встановлювався.

Питання достатності опису в медичних документах того чи іншого діагнозу, є предметом спеціальної медичної компетенції, а тому вирішується лікарями (експертної командною), та не може бути перецінено судом.

З приводу зауважень представника позивачки про відсутність у складі експертної команди лікаря-психіатра, то суд також звертає увагу, що відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, склад експертної команди формується індивідуально для кожного оцінювання з урахуванням необхідних для проведення оцінювання спеціалізацій лікарів з переліку лікарів, які мають право проводити оцінювання в складі експертних команд Центру оцінювання функціонального стану особи. Основний діагноз позивачки, на підставі якого її свого часу було встановлено ІІІ групи інвалідності це 1) посттравматична енцефалопатія, 2) астено-депресиний синдром, 3) виражений церебралістичний синдром, 4) супровентикулярна екстрасистологія, 5) міокардіофіброз, 6) серцева недостатність. Перші три діагнози відносяться до питання лікаря-невролога, інші є питаннями лікаря-кардіолога. У складі експертної команди, входили лікарі терапевт, кардіолог та невролог. Тобто, всі спеціалісти відповідали індивідуальним діагнозам позивачки. Порушення процедури у цьому випадку, суд не вбачає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» Центр оцінювання функціонального стану особи (пров. Феодосія Макаревського, 1А,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,493) Експертної команди Центру оцінювання функціонального стану ДУ «УкрНДІ МСПІ МОЗ України» (пров. Феодосія Макаревського, 1А,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,493) відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 13.05.2026