Справа № 210/318/26
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року м. Дніпросправа № 210/318/26

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 10 березня 2026 року в адміністративній справі №210/318/26 (головуючий суддя першої інстанції - Літвіненко Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.01.2026 року звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову №R299210 від 14.01.2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а справу закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 10 березня 2026 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Металургійно-Довгинцівський об`єднаний районний у м.Кривий ІНФОРМАЦІЯ_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки нормами КУпАП та профільного законодавства у сфері оборони та мобілізації не встановлено, у які строки уповноважена особа ТЦК має виявити адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Вважає, що датою виявлення відповідачем порушення є 01.12.2025 року, тобто дата прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому після виявлення правопорушення оскаржувана постанова була винесена 14.01.2026 року, а отже не сплили три місяці з моменту його виявлення.

Позивач відзив на скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким позивачу надіслано повістку №3933038 від 16.06.2025 року щодо необхідності прибути 26.06.2025 року до територіального центру комплектування для уточнення даних. Вказану повістку надіслано позивачу поштовим зв`язком «Укрпошта», рекомендованим відправленням з описом вкладення №008 через відділення поштового зв`язку №50027 м.Кривий Ріг.

24.06.2025 року представниками відділення поштового зв`язку №50027 було здійснено вручення позивачу під особистий підпис рекомендоване повідомлення №008 з повісткою №3933038 від 16.06.2025 року щодо необхідності прибути 26.06.2025 року.

На визначену дату позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

01.12.2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де відносно нього офіцером групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень лейтенантом юстиції ОСОБА_2 був складений протокол №3135 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 26.06.2025 року не з`явився за повісткою (повідомленням) до ІНФОРМАЦІЯ_5 , про причини неявки не повідомив. У графі пояснення до протоколу, ОСОБА_1 зазначив, що повістку через Укрпошту не отримував. Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення з у рахуванням положення статті 1 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Позивач протоколом був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке призначене о 12 год. 00 хв. 03.12.2025 року в приміщенні Металургійно-Довгинцівського ОР у м. Кривий ІНФОРМАЦІЯ_4 .

14.01.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_3 , прийнято постанову № R299210, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17000 грн..

Не погодившись з постановою про застосування штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 210 КУпАП встановлено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами частини третьої статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період у вигляді накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента України та діє станом на день прийняття цієї постанови.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію, в тому числі і на території Дніпропетровської області.

Згідно абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями вимог частини першої, абзацу 6 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», пункту 1 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачено, що громадяни зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно статті 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Як встановлено судом першої інстанції, дослідженими доказами підтверджено факт отримання позивачем повістки 24.06.2025 року, однак цей факт ним заперечується.

З урахуванням наведеного, оскаржувана постанова №R299210 від 14.01.2026 року складена за фактом неявки за повісткою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 26.06.2025 року.

Проте, відповідно до постанови № R299210 від 14.01.2026, неможливо з`ясувати коли було встановлено факт порушення законодавства військовозобов`язаним в зв`язку з тим, що в оскаржуваній постанові такі дані відсутні.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що у цій справі відповідачем пропущений строк накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Так, статтею 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вказане правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

При цьому, момент складення протоколу про адміністративне правопорушення не завжди є тотожним моменту виявлення правопорушення. Так, складення протоколу про адміністративне правопорушення за своєю суттю є актом фіксації правопорушення, яке вже відбулось у минулому, та одночасно є висуненням обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, з чого розпочинається процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності. Водночас, під виявленням правопорушенням слід розуміти наявність в уповноваженого суб`єкта достатніх відомостей про факт вчинення правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 року у справі №149/2498/17 зазначив, що днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо моменту вчинення правопорушення суд першої інстанції правильно визначив наступне.

26.06.2025 року позивач не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуюче наведене, семиденний строк коли ОСОБА_1 повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплив 03.07.2025 року, тому днем вчинення правопорушення є 03.07.2025 року.

Отже, вказане правопорушення повинно було бути виявлене відповідачем, оскільки відповідачу було відомо про факт неявки позивача до відповідача за врученою повісткою, та про неповідомлення позивачем поважних причин такої неявки.

Відповідно до вимог статті 38 КУпАП відповідач мав притягнути позивача до адміністративної відповідальності протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення, тобто до 03.10.2025 року. Однак, спірна постанова складена лише 14.01.2026 року, тобто з порушенням визначеного статтею 38 КУпАП строку, і це залишилось поза увагою відповідача.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано доказів неможливості складення протоколу у передбачений статтею 38 КУпАП строк, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Вжиття відповідачем заходів із доставлення відповідача для складення протоколу не зупиняє строку, визначеного статтею 38 КУпАП, та не вимагається для складення протоколу, що може бути здійснено шляхом письмового запрошення особи для складення протоколу і повідомлення про дату і час розгляд справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення адміністративного стягнення на позивача мало місце поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, а тому позов підлягає задоволенню, із закриттям справи про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 10 березня 2026 року в адміністративній справі №210/318/26 залишити без задоволення.

Постанову Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 10 березня 2026 року в адміністративній справі №210/318/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва