Справа № 460/6541/24
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2026 року

м. Київ

справа №460/6541/24

адміністративне провадження № К/990/21286/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі №460/6541/24 за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського суду Рівненської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, Кузнецовського міського суду Рівненської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Кузнецовського міського суду Рівненської області №3-к/А від 13.02.2024 «Про встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років на 2024 рік», яким встановлено з 01.01.2024 надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу державним службовцям Кузнецовського міського суду Рівненської області, в частині ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області здійснити з 01.01.2024 перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі для позивача відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Кузнецовського міського суду Рівненської області № 18-к/А від 17.05.2016 «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Кузнецовського міського суду Рівненської області», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 06.05.2026 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка надійшла до Верховного Суду 11.05.2026.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і стаття 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

При цьому за змістом пункту 8 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є типові справи.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:

1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;

2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

Мотивуючи підстави касаційного оскарження, заявниця вказує на те, що ця справа визнана судом апеляційної інстанцій типовою, при цьому враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 19.02.2026 за результатами розгляду зразкової справи № 240/7215/24. На переконання скаржниці, ця справа не відповідає ознакам типової справи, оскільки фактичні обставини справи, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги у зразковій та у цій справі не є аналогічними.

Аналізуючи наведені покликання скаржниці, Верховний Суд виходить з такого.

Так, у цій справі суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив.

Аналіз змісту оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від Великої Палати Верховного Суду 19.02.2026, прийнятої за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 240/7215/24, а справа відповідає ознакам типової, наведеним у вказаному судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду, а саме:

а) позивачем є державний службовець місцевого загального суду, якому з 01.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX - на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

б) відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, та територіальне управління ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач;

в) предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік;

г) спір виник унаслідок застосування до питання обчислення надбавки за вислугу років на державній службі абзацу 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX;

ґ) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 % посадового окладу; та зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону №889-VIII на рівні 3 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу.

Скаржниця, покликаючись на те, що ця справа не відповідає ознакам типової справи, вказує на відмінність від справи № 240/7215/24 заявлених позовних вимог; посади, яку займає позивач; тривалість стажу роботи.

Проте Верховний Суд критично ставиться до наведених покликань.

Так, різне формулювання позовних вимог, про що стверджує скаржник, не змінило суті позову, що має вирішальне значення при вирішенні питання про належність справи ознакам типової. У справі № 460/6541/24 так само як і у зразковій справі № 240/7215/24 позовні вимоги стосуються визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 % посадового окладу; та зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону №889-VIII на рівні 3 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу.

Покликання у касаційній скарзі на те, що позивач у справі № 460/6541/24 працює на посаді секретаря судового засідання Кузнецовського міського суду Рівненської області, а позивач у зразковій справі № 240/7215/24 - на посаді головного спеціаліста із забезпечення зв`язків із засобами масової інформації Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, не відміняє того, що позивачі однаково є державними службовцями місцевого загального суду.

Ствердження того, що позивач у справі № 460/6541/24 має стаж роботи понад 27 років, а позивач у зразковій справі № 240/7215/24 - 17 років є безпідставним, оскільки тривалість стажу не віднесено до ознак типової справи в контексті зразкової справи № 240/7215/24.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, визначених частиною другою статті 291 КАС України, за яких постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 291, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026 у справі №460/6541/24.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.Г. Загороднюк В.М. Соколов