Справа № 240/23618/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

12 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/23618/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву про поновлення процесуального строку в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 189 днів, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням п`ятиденного строку для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом у цій справі із зазначенням поважних причин його пропуску як підстав для поновлення цього строку.

05 травня 2026 року до суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків, у якій представниця позивача адвокатка Отрох А. В. зазначає про направлення відповідачу 07 березня 2025 року заяви з вимогами нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 - 2025 роки із внесенням відповідних змін до наказу (по стройовій частині) від 27 лютого 2025 року № 58, оскільки до наказу про виключення зі списків особового складу не було включено грошову компенсацію. Неотримавши відповідь, як зазначає представниця, 09 травня 2025 року було подано адвокатський запит щодо стану розгляду цієї заяви, а 30 липня 2025 року - скаргу на бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 до Міністерства оборони України. Листом Військової частини НОМЕР_1 від 11 серпня 2025 року було надано копію розрахунково-платіжної відомості щодо виплати грошового забезпечення позивача та копію платіжної інструкції щодо перерахування коштів.

Зазначаючи про те, що зі змісту наказу неможливо встановити чи враховувалась додаткова грошова винагорода при обчисленні компенсації за невикористані дні відпустки, 05 вересня 2025 року нею направлявся до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання, зокрема, інформації щодо урахування додаткової грошової винагороди при обрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки за 2020-2025 роки.

Саме з отриманням відповіді на цей адвокатський запит 17 вересня 2025 року представниця пов`язує обізнаність позивача щодо порушеного права на належне грошове забезпечення, враховуючи й те, як вказує представниця, що позивач не одержував письмове повідомлення про відмову у здійсненні перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток у день виключення із списків особового складу військової частини. При цьому звертає увагу, що позивач звернувся до суду із позовом у цій справі 10 жовтня 2025 року, а до того вчиняв заходи досудового врегулювання спору одразу після укладення договору з адвокаткою про надання правничої допомоги.

З таких підстав просить суд поновити строк звернення до суду із позовом у цій справі.

Надаючи оцінку доводам представниці позивача, суд, насамперед, виходить з того, що спір у цій справі виник щодо належного нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка за правилами пункту 3 розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, виплачується при звільненні з військової служби.

Отже, спір у цій справі виник щодо виплати належних при звільненні зі служби (27 лютого 2025 року) сум грошової компенсації за невикористані відпустки, а тому в контексті спірних у цій справі правовідносин слід враховувати правові висновки Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Верховний Суд у згаданій постанові вказав на те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні). Виходячи з цього судова палата погодилась, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа є подією, з якою пов`язаний початок перебігу тримісячного строку звернення до суду.

При цьому Верховний Суд зауважив, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку звернення до адміністративного суду з позовом відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Як з`ясовано судом, грошовий атестат ОСОБА_1 від 14 березня 2025 року № 19/57/499/190 у графі 14 "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую" містить його підпис.

В цьому аспекті суд вже звертав увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2026 року у справі № 140/1662/24, у якій касаційний суд звернув увагу на те, що форма грошового атестата передбачає пункт 14 такого змісту: "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую ….. (підпис військовослужбовця)."

Отже, як закцентував Верховний Суд, про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби, або який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини (місця служби) шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті.

Верховний Суд знову наголосив, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України.

Надаючи оцінку доводам представниці позивача щодо звернення до відповідача з приводу спірної компенсації, суд, дослідивши зміст заяви від 07 березня 2025 року з`ясував, що скерована заява спрямована на проведення виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивача як учасника бойових дій за 2020 - 2025 роки, оскільки, як йдеться у заяві, ця компенсація не нарахована позивачу, у зв`язку з чим висунуто вимогу внести й зміни до наказу (по стройовій частині) від 27 лютого 2025 року № 58. При цьому вказано щодо подання відповіді як за відповідною адресою, так і на електронну адресу.

По тому, направлений адвокатський запит від 10 березня 2025 року зумовлений запитом щодо стану розгляду заяви від 07 березня 2025 року, як і подальша скарга Міністерству оборони України на бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду цієї ж заяви.

У відповіді від 11 серпня 2025 року за вих. № 350/249/56/1138 відповідачем проінформовано представницю позивача, що відповідь на заяву від 07 березня 2025 року направлялась на електронну адресу адвокатки й у цій відповіді (від 14 березня 2025 року № 350/249/56/334), як встановлено судом, йдеться про те, що позивачу було нараховано та виплачено 07 березня 2025 року у тому числі й грошову компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020 - 2025 роки. При цьому до відповіді від 11 серпня 2025 року за вих. № 350/249/56/1138 відповідачем долучено відповідні розрахунково-платіжні документи на підтвердження виплати.

Тому суд звертає увагу, що лише у адвокатському запиті від 05 вересня 2025 року йдеться про порядок обчислення спірної грошової компенсації, зокрема, й щодо включення до складових її обрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Й при цьому слід узяти до уваги й те, що у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 лютого 2025 року № 58 (згідно з яким позивача з 01 березня 2025 року виключено зі списків особового складу) було вказано про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 77733 грн.

Тому посилання адвокатки позивача щодо обізнаності про невключення до розрахунку спірної компенсації грошової винагороди з отриманням 17 вересня 2025 року відповіді на адвокатський запит від 05 вересня 2025 року суд визнає неспроможним, позаяк звернення до суду із позовом не може передувати, власне, обізнаності щодо порушеного права, на захист якого скеровано вже заявлені позовні вимоги.

Попередні (до 05 вересня 2025 року) адвокатські запити та заява від 07 березня 2025 року спрямовані щодо виплати спірної компенсації, проте така виплата вже була включена до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 лютого 2025 року № 58, а тому, суд зазначає, що неуважність, як і неорганізованість, зволікання зі зверненням як до відповідача, так і до суду, не можуть визнаватися у розумінні процесуального закону належними підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Як звертав увагу суд в ухвалі від 27 квітня 2026 року, залишаючи позов без руху, у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 200/8730/24 Верховний Суд вкотре наголосив, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у справі за подібних до цієї справи складом правовідносин відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України. Направлення позивачем до відповідача заяви та отримання листа не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Окрім того, Суд не заперечує того, що військовослужбовець після звільнення з військової служби (отримання грошового атестату) також вправі звернутися до відповідача із заявою щодо отримання інформації про складові грошового забезпечення, про те, як воно обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок певних складових грошового забезпечення, або про підстави непроведення нарахування чи неналежного нарахування грошового забезпечення за певний період. Однак уважає, що таке звернення до відповідача має бути здійснено військовослужбовцем без зайвих зволікань та до спливу встановленого законом строку звернення до суду.

Проте, стороною позивача не подано суду жодних доказів звернення до відповідача у тримісячний строк після звільнення з військової служби щодо розрахунку спірних сум грошової компенсації та підтвердження прояву зацікавленості щодо обрахунку спірних сум, з приводу чого виник спір.

У цьому контексті суд зауважує, що Верховний Суд послідовно дотримується позиції, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд зауважує, що при вирішенні питання строку звернення до суду враховується момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Тому слід врахувати й висновки Верховного Суду у постанові від 27 грудня 2024 року у справі № 420/13235/24 про те, що звернення позивача до адвоката за наданням правової допомоги не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатися чи дізнався про порушення своїх прав, а може свідчити про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку на звернення до суду. Тож доводи представниці позивача про направлення адвокатських запитів невідкладно після укладення договору про надання правничої допомоги не утворюють поважних причин пропуску встановленого строку звернення до суду із заявленими у позові вимогами.

Натомість в аспекті обізнаності позивача щодо нарахованих та належних до виплати при звільненні з військової служби спірних сум грошової компенсації невикористаних відпусток слід враховувати, як зазначалось судом, вказівку про такі виплати у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 лютого 2025 року № 58, а відтак, отримавши нараховані кошти при звільненні, позивач був обізнаним щодо виплаченої грошової компенсації, й міг, за бажання, пересвідчитись щодо обрахунку спірних сум, надто отримавши 14 березня 2025 року грошовий атестат.

Оскільки зміст заявлених позивачем вимог складає розрахунок компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, а з виплаченим при звільненні з військової служби грошовим забезпеченням позивач був обізнаним щонайпізніше із врученням грошового атестата 14 березня 2025 року, з урахуванням правової позиції Верховного Суду позивачем пропущено тримісячний строк звернувшись до суду з цим позовом 10 жовтня 2025 року (через підсистему "Електронний суд"), який сплинув 15 червня 2025 року.

Залишаючи позовну заяву без руху в ухвалі від 27 квітня 2026 року суд встановив спосіб усунення недоліків пред`явленого позову шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказаними вимогами із наведенням поважних причин пропуску тримісячного процесуального строку з доданням належних доказів на підтвердження відповідних обставин.

Проте, всупереч ухвалі суду, жодних доводів щодо будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з цим позовом у межах встановленого тримісячного строку, ані відповідних доказів у їх підтвердження, які б могли бути предметом оцінки суду, стороною позивача не наведено та не надано суду.

На противагу доводам представниці позивача щодо надмірного формалізму, який вона вбачає у застосуванні встановленого законом строку звернення до суду, суд зауважує на тому, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", ЄСПЛ дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява № 23436/03) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

За правилами частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, за відсутності жодних доказів на підтвердження у розумінні процесуального закону поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд застосовує процесуальні наслідки, передбачені частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, залишаючи позов без розгляду.

Керуючись статтями 123, 171, 240, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Визнати неповажними вказані представницею ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько

12.05.26