Справа № 480/8775/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. Справа № 480/8775/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, повний текст складено 20.02.26 по справі № 480/8775/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому просить суд :

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 90, ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 90, ГУ ПФУ в Київській області від 20.06.2024 № 90 та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 90 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058-ІV);

зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та до пільгового стажу період роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, згідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 23.08.1994.

зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-XII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 30.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. До заяви було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію на пільгових умовах, однак рішенням ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 90, рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 90, рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 20.06.2024 № 90 та рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 90 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV. За підрахунками відповідачів її страховий стаж складає 20 років 04 місяці, пільговий стаж за Списком № 1 відсутній. Вважає такі рішення протиправними та зазначає, що з огляду на визнання неконституційними окремих положень Закону України № 1788-XII щодо умов та порядку призначення пенсій за віком на пільгових умовах вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, крім того, факт зайнятості на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки та оригіналами відповідних письмових документів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України № 1058-ІV.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України № 1058-ІV.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 20.06.2024 № 90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України № 1058-ІV.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України № 1058-ІV.

Зобов`язано ГУ ПФУ в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового та до пільгового стажу період роботи з 01.07.2010 до 31.12.2010 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 23.08.1994.

Зобов`язано ГУ ПФУ в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 30.11.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в місті Києві, ГУ ПФУ в Миколаївській області, ГУ ПФУ у Київській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 9 844.80 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в місті Києві подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно наданих до заяви документів (трудова книжка, ідентифікаційний номер, довідки про стаж, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж враховано повністю та складає 20 років 4 місяці, пільговий стаж відсутній. Не враховано до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 26.01.2007 по 02.01.2015 згідно довідки від 27.11.2023 № ВК/89 виданої ПАТ «Сумихімпром», оскільки в довідці не вірно зазначено період роботи по 02.01.2015 (вірно по 01.01.2015 згідно записів трудової книжки з 02.01.2015 ОСОБА_1 переведено апаратником підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції), та відсутні додаткові відомості про перебування/не перебування у відпустках без збереження заробітної плати, простоях. Згідно даних персоніфікованого обліку у ОСОБА_1 з листопада 2009 по червень 2010 наявні суми сплачених страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок, та з липня по грудень 2010 відсутня сплата страхових внесків. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України № 1058-ІV в зв`язку із недосягненням пенсійного віку (50 років) та відсутністю пільгового стажу за Списком № 1 (7 років 6 місяців). Вважає, що дії ГУ ПФУ в місті Києві є правомірними, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Палемаренко Т.І., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відзиви від ГУ ПФУ в Миколаївській області , ГУ ПФУ в Київській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду не надходили, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 30.11.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, до якої було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію на пільгових умовах.

Рішенням від 04.12.2023 № 90 ГУ ПФУ в місті Києві відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.

В рішенні зазначено, що відповідно наданих до заяви документів (трудова книжка, ідентифікаційний номер, довідки про стаж, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж враховано повністю та складає 20 років 4 місяці, пільговий стаж відсутній. Не враховано до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 26.01.2007 по 02.01.2015 згідно довідки від 27.11.2023 № ВК/89 виданої ПАТ «Сумихімпром», оскільки в довідці не вірно зазначено період роботи по 02.01.2015 (вірно по 01.01.2015 згідно записів трудової книжки з 02.01.2015 ОСОБА_1 переведено апаратником підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції), та відсутні додаткові відомості про перебування/не перебування у відпустках без збереження заробітної плати, простоях. Згідно даних персоніфікованого обліку у ОСОБА_1 з листопада 2009 по червень 2010 наявні суми сплачених страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок, та з липня по грудень 2010 відсутня сплата страхових внесків. Додатково повідомлено, що управлінням надіслано запит на перевірку пільгової довідки від 27.11.2023 № ВК/89.

Рішенням від 06.03.2024 № 90 ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 20 років 04 місяці 0 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 1 не визначено.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період роботи з 01:07.2010 по 31.12.2010, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про сплату страхових внесків за нарахований дохід;

- до пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.01.2007 по 02.01.2015 згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 27.11.2023 № ВК/89 (далі - довідка від 27.11.2023 № ВКУ89) на посаді «апаратник розсіву, апаратник дозування (обробка НПК імпортним антизлежувачем) цеха по виробництву складних мінеральних добрив». Згідно з витягами з наказів про атестацію робочих місць за умовами праці від 08.09.2006 № 247/16, від 07.09.2011 № 262/12 атестації посад апаратника розсіву та апаратника дозування (обробка НПК імпортним антизлежувачем) цеху по виробництву складних мінеральних добрив за умовами праці проведено в розрізі відділень. В довідці від 27.11.2023 № ВК/89 не зазначено, в якому відділенні працювала особа по періодах. За даними акту перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 12.12.2023 № 1800-1002-1/9851 ГУ ПФУ в Сумській області (далі - акт перевірки від 12.12.2023 №1800-1002-1/9851) зазначено про роботу на посаді: апаратника розсіву цеху по виробництву складних мінеральних добрив з 26.01.2007. Інформація про відділення цеху не зазначена; апаратника дозування (обробка НПК імпортним антизлежувачем) відділення амофосу цеху по виробництву складних мінеральних добрив з 01.06.2009. В витязі з наказу про атестацію робочих місць за умовами праці від 08.09.2006 № 247/16 в цеху по виробництву складних мінеральних добрив не зазначено про атестацію відділення амофосу. В акті перевірки від 12.12.2023 № 1800-1002-1/9851 зазначено що відповідно до наказу-постанови від 17.02.2017 № 65/41 «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць, затверджені наказом-постановою № 247/16 від 08.09.2006» поширено дію наказу-постанови від 08.06.2006 № 247/16 на працівників відділення амофосу цеху по виробництву складних мінеральних добрив. Наказ-постанову від 17.02.2014 №65/41 не надано. Тобто, актом перевірки від 12.12.2023 № 1800-1002-1/9851 не підтверджено роботу на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за період роботи зазначений в довідці від 27.11.2023 № ВКУ89.

Рішенням від 20.06.2024 № 90 ГУ ПФУ у Київській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 20 років 4 місяці. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано: періоди 01.07.2010 по 31.12.2010, оскільки інформація в індивідуальних даних про застраховану особу форми ОК-5 відсутня. До пільгового стажу не зараховано період: за довідкою від 27.11.2023 № ВК/89, оскільки за даними акту перевірки достовірності та обґрунтування видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії від 12.12.2023 № 1800-1002-1/9851 ГУ ПФУ в Сумській області зазначено про роботу на посаді: апаратника розсіву цеху по виробництву складних мінеральних добрив з 26.01.2007. Інформація про відділення цеху не зазначена, а також згідно акту перевірки довідку необхідно замінити зазначивши вірно періоди перебування на посаді апаратника дозування (обробка НПК імпортам антизлежувачем).

Рішенням від 12.07.2024 № 90 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 20 років 4 місяці. Пільговий стаж особи становить 7 років 4 місяці 27 днів. Результати розгляду документів поданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано період з 01.07.2010 по 31.12.2010, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись із рішеннями ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 90, ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 90, ГУ ПФУ в Київській області від 20.06.2024 № 90 та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 90 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того з 23.01.2020 при вирішенні питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України № 1788-XII органи Пенсійного фонду України, зокрема і відповідач у справі, мають керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII. У спірних правовідносинах станом на день звернення з заявою про призначення пенсії позивач досягла 45 років, її загальний трудовий стаж становить 20 років 04 місяці 00 дні, з яких стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 07 років 04 місяців 27 днів, що не заперечується відповідачем ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в оскаржуваному рішенні. Зайнятість позивача протягом повного робочого дня у хімічному виробництві належить до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці та відповідно до статті 13 Закону України № 1788-XII, статті 114 Закону України № 1058-ІV дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Також суд дійшов висновку, що в контексті захисту прав позивача, суд визнає, що суб`єктом відновлення порушеного права позивача є саме ГУ ПФУ в м. Києві як орган, який першим прийняв одне з оскаржуваних у цій справі рішень про відмову в призначені пенсії позивачці.

Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VIII, що доповнив Закон України № 1058-ІV розділом XIV1, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно п. а ст.13 Закону України № 1788-XII (в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону України № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б г статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України № 213-VIII (далі - Рішення № 1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону України № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік - у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України № 1058-ІV.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20.

Аналогічна позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 16.06.2025 по справі № 200/4104/24.

З матеріалів справи, а саме з оскаржуваного рішення, вбачається, що вік заявниці на момент звернення до пенсійного органу складав 48 років, 6 місяців, 18 днів, страховий стаж особи становить 20 роки 4 місяців, пільговий стаж особи становить : 7 років 4 місяці 27 днів.

Однак, підставою для відмови у призначенні пенсії за Списком № 1, є недосягнення пенсійного віку - 50 років, що суперечить наведеним вище висновкам суду, з яких вбачається, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов).

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 1 статті 114 Закону України № 1058-ІV, є протиправною.

Оскаржуваними рішеннями відповідачі відмовили позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не зарахували до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи в ПАТ «Сумихімпром» з 01.07.2010 до 31.12.2010, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті Закону України № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а та ін.

Колегія суддів зазначає, що відсутність за даними системи індивідуальних відомостей про застраховану особу про сплату страхових внесків за спірні періоди не може бути підставою для не зарахування цих періодів до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивачу.

У справах № 490/12392/16-а, № 638/5795/17, № 683/1814/16-а Верховним Судом зроблено висновки, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві.

Сплата страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, періоду роботи за які не нараховані страхові внески.

Відтак, встановлені обставини дають обґрунтовані підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.2010 до 31.12.2010.

Також, колегія суддів зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01.08.1992 № 422 (далі - Порядок № 442).

На виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.

За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

А відтак, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 14.11.2023 по справі № 620/1534/22.

Відповідно до матеріалів справи, що факт зайнятості позивача, зокрема, у шкідливому виробництві, підтверджується даними трудової книжки, довідками ПАТ «Сумихімпром» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.11.2023 ВК/89 та від 02.07.2024 № 365, довідкою ПАТ «Сумихімпром» від 27.11.2023 ВК/89, наказом-постановою ВАТ «Сумихімпром» від 08.09.2006 № 247/16, від 07.09.2011 № 262/12, від 17.02.2014 № 65/41.

Трудовою книжкою серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивачка працювала :

- з 26.01.2007 апаратником розсіву 3 розряду у цеху по виробництву складних мінеральних добрив ВАТ «Сумихімпром». Тут же здійснено запис (штамп) - «На підставі постанови № 247/16 від 08.09.2006 про атестацію робочих місць на ВАТ «Сумихімпром» підтверджується право на пільгову пенсію по Списку № 1 за професією апаратник розсіву по виробництву складних мінеральних добрив».

- з 01.06.2009 переведена в тому ж цеху апаратником дозування (обробка НПК імпортним антизлежувачем) 4 розряду.

- з 02.01.2015 переведена в тому ж цеху апаратником підготовки сировини на відпускання напівфабрикатів і продукції 4 розряду (аміачне відділення).

Згідно довідки ПАТ «Сумихімпром» від 27.11.2023 ВК/89 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ПАТ «Сумихімпром» і за період з 26.01.2007 по 02.01.2015 виконувала ремонт та обслуговування устаткування в основних технологічних цехах з виробництва сірчаної кислоти, мінеральних добрив та пігментів за професією апаратник розсіву, апаратник дозування (обробка НПК імпортним антизлежувачем) цеха по виробництву складних мінеральних добрив, що передбачено Списком № 1, розділ 8, підрозділ 8А.1 Постанова № 36 від 16.01.2003 за період з 2007 по 2015 (7 років 11 місяців 8 днів). Атестація робочих місць проведена : № 247/16, від 07.09.2011 № 262/12.

Аналогічна інформація міститься в довідки ПАТ «Сумихімпром» від 02.07.2024 № 365.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 90, ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 90, ГУ ПФУ в Київській області від 20.06.2024 № 90 та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 90 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУ ПФУ в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового та до пільгового стажу період роботи з 01.07.2010 до 31.12.2010 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 23.08.1994 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 30.11.2023.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в місті Києві про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 по справі № 480/8775/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий М.О. Семененко