Справа № 280/4035/26
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

(В ЧАСТИНІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ)

12 травня 2026 року Справа № 280/4035/26 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Бойченко Ю.П., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу належного грошового забезпечення, а також пов`язаних із ним виплат за період проходження військової служби з 25.07.2023 по 02.02.2026, а саме: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, премій, визначивши їх розмір виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України» станом на 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 та 01.01.2026 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення (щомісячних основних, щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) за період проходження військової служби з 25.07.2023 по 02.02.2026, визначивши їх розмір шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про Державний бюджет України на відповідні роки, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення з позивачем повного грошового розрахунку у день звільнення та виключення її зі списків особового складу, а саме 02.02.2026;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 03.02.2026 по 25.02.2026 включно.

Ухвалою суду від 04.05.2026 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачу запропоновано у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем повного грошового розрахунку у день звільнення та виключення її зі списків особового складу, а саме 02.02.2026 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 03.02.2026 по 25.02.2026 включно, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

07.05.2026 до суду надійшла заява (вх. № 24970), в якій зазначено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним проведенням остаточного розрахунку при звільненні позивача з військової служби та необхідністю встановлення правильності нарахування і виплати складових грошового забезпечення. З метою отримання інформації, необхідної для визначення фактичного обсягу порушених прав та підготовки позовної заяви, позивач після звільнення звернулась до відповідача із відповідним запитом щодо надання інформації та документів про проведені нарахування і виплати. Лише 17.03.2026 відповідачем надано відповідь на первинний запит позивача, при цьому запитувані документи та відомості надані не в повному обсязі. У зв`язку із цим позивач вимушена повторно звертатися до відповідача для отримання повної інформації щодо складових грошового забезпечення, проведених нарахувань та виплат. Остаточно запитувані документи та відомості Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України надані лише 22.04.2026. Лише після отримання зазначених документів позивач отримала реальну можливість повно та належним чином встановити фактичний обсяг порушених прав, здійснити відповідні розрахунки та сформувати позовні вимоги. Позовну заяву подано до суду 29.04.2026, тобто фактично без невиправданих зволікань після отримання необхідних документів від відповідача. Таким чином, пропуск строку звернення до суду зумовлений об`єктивними обставинами, які не залежали від волі позивача, а тому є поважним.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду із цим позовом в частині позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

У відповідності до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі № 9901/89/21, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Натомість, будь-яких поважних причин, через які позивач звернулася до суду з пропуском строку, нею не повідомлено.

Так, в ухвалі від 04.05.2026 суд зазначав, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на підставі наказу (по стройовій частині) від 02.02.2026 № 33, а остаточний розрахунок із нею проведено 25.02.2026.

Отже, перебіг строку звернення до суду розпочався з 26.02.2026.

Разом із тим, до суду позивач звернулася 29.04.2026 (через підсистему «Електронний суд»), тобто поза межами строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Посилання позивача на отримання від відповідача листів на її запити не змінює момент, з якого позивач дізналася про порушення своїх прав. Так, в даному випадку спір стосується невиплати при звільненні усіх належних позивачу сум, які вона отримала 25.02.2026, і про це їй було відомо до отримання відповідей військової частини.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини, пункт 43).

Отже, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, параграф 61).

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Отже, законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Аналогічні висновки висловив Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі № 540/198/19.

Отже, суд доходить висновку, що позивач не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку. Позивач не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею позовної заяви не залежала від її волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, наведені підстави пропуску строку звернення до суду є суб`єктивними, не підтверджені належними та достовірними доказами, а тому не можуть вважатися поважними.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем повного грошового розрахунку у день звільнення та виключення її зі списків особового складу, а саме 02.02.2026 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 03.02.2026 по 25.02.2026 включно.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем повного грошового розрахунку у день звільнення та виключення її зі списків особового складу, а саме 02.02.2026 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 03.02.2026 по 25.02.2026 включно.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко