Справа № 320/39377/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великим платниками податків від 06.09.2023 № 1966/ж10/31-00-07-05-01-24, № 1968/ж10/31-00-07-05-01-24, № 1970/ж10/31-00-07-05 01-24.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 06.09.2023 № 1966/ж10/31-00-07-05-01-24, №1968/ж10/31-00-07-05-01-24, №1970/ж10/31-00-07-05-01-24.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» в порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПКУ на акцизному складі №1013834 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідностей рівнемірів - лічильників в кількості 6 одиниць.

Крім того, апелянт зазначає, що під час перевірки було встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) щодо факту торгівлі газом скрапленим без проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та видачі відповідних розрахункових документів, а саме: реалізовано без використання РРО 106,63 л. газу, на суму 2398,10 грн, а також встановлено порушення пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, що стосується продажу підакцизних товарів через реєстратор розрахункових операцій, в якому не використано режим попереднього програмування, а саме: в фіскальних чеках РРО № відсутні коди УКТ ЗЕД для таких товарів як, «Газ зріджений для портативних горілок» та «PivoNorn568».

На думку апелянта, суд першої інстанції викладених обставин не встановив, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Також апелянт зазначає, що стягнута судом першої інстанції сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн є необґрунтованою та завищеною.

Окрім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача - Головного управління ДПС у Вінницькій області, оскільки саме цей контролюючий орган безпосередньо проводив фактичну перевірку та володів інформацією яка у силу п.4 ст.2 КАС України підлягала офіційному з`ясуванню.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Смарт Пауер" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що оскільки повірка рівнемірів проведена позивачем 19.04.2022, тобто в межах визначеного строку міжперевірочного інтервалу, то висновок контролюючого органу про необхідність повірки лічильників у період з 23.01.2022 по 23.02.2022 та 17.01.2022 по 23.02.2022 є помилковим.

Також позивач вказує, що для визначення обставин реалізації необлікованого товару мало б бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару (газу) на АЗС, чого податковим органом належним чином не зроблено, тому висновки відповідача про реалізацію скрапленого газу без використання РРО в кількості 106,63 л. на суму 2398,10 грн. є безпідставними.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач не подав до суду фіскальні чеки РРО від 19.07.2023 № 31629326 та від 17.07.2023 № 1628095 та не досліджував їх, а лише використав роздруківку з програмного забезпечення ДПС України, тому дослідити усі обов`язкові реквізити у фіскальних чеках не вбачається можливим.

Позивач разом із відзивом подав також заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідач на свою користь 4000,00 грн витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» зареєстроване як юридична особа 11.10.2018 відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом діяльності позивача згідно із КВЕД є: 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

25.07.2023 на підставі наказу від 24.07.2023 № 2079-к та направлень №3359 та №3360 податковим органом проведена фактична перевірка АЗС Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» розташованої за адресою: - Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, 114-І за період з 01.10.2021 по 03.08.2023.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 04.08.2023 №13344/02-32-09-01/42547705, в якому встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, а саме: зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідності рівнемірів лічильників в кількості 6 одиниць;

- пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР, а саме: здійснення торгівлі підакцизними товарами (газом скрапленим) без проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та видачі відповідних розрахункових документів , реалізовано без використання РРО 106,63 л. газу на суму 2398,10 грн.;.

- пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» , а саме: здійснення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування (коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів).

Так, у ході перевірки встановлено, що станом на 25.07.2023 резервуари розташовані на акцизному складі №1013834, обладнані рівнемірами лічильниками рівня пального, а саме: резервуари №1, №2, №3, №4, №5, №6 для зберігання та реалізації дизельного пального та бензину рівнеміри-лічильники рівня пального типу VEEDER-ROOT TLS 4.

Згідно наданого позивачем сертифікату відповідності від 23.01. 2020, встановлено, що рівнеміри-лічильники рівня пального типу VEEDER-ROOT TLS 4 мали позитивний результат повірки та оцінки відповідності в період з 23.01.2020 року по 22.01.2022 року. Згідно наданих свідоцтв на повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19.04.2022 року встановлено, що рівнеміри-лічильники типу VEEDER-ROOT TLS 4 мають позитивний результат повірки та оцінки відповідності з 19.04.2022 року та чинні до 19.04.2024 року.

Податковий орган дійшов висновку, що на підставі наданих позивачем сертифікатів відповідності, свідоцтв на повірку засобу вимірювальної техніки та довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу залишків пального на акцизному складі встановлено факт , що ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» в порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1статті 230 ПКУ на акцизному складі №1013834 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідностей рівнемірів лічильників в кількості 6 одиниць, а саме: в період з 23.01.2022 р по 23.02.2022 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідності рівнемірів лічильників рівня пального та в період з 17.01.2022 по 23.02.2022 здійснювало зберігання пального в резервуарі без позитивного результату повірки та оцінки відповідності рівнеміра лічильника рівня пального.

Також податковим органом встановлений факт торгівлі газом скрапленим без проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та видачі відповідних розрахункових документів, а саме: на момент проведення перевірки згідно даних Х звітів РРО залишок газу скрапленого в резервуарах становить - Резервуар №7 - 0,0 л та 8180,73 л., Резервуар №8 - 2835,08 л. та 2557,32 л. А згідно показників рівномірів лічильників та процентомірів, залишок газу скрапленого 13 400,0 л, тобто реалізовано без використання РРО 106,63 л. газу, на суму 2398,10 грн., що є порушенням пункту 1, 2 статті 3 ЗУ №265/95-ВР.

Під час перевірки також встановлено, що при продажу підакцизних товарів розрахункові операції проведено через реєстратор розрахункових операцій, в якому не використано режим попереднього програмування, а саме: у фіскальних чеках РРО № відсутні коди УКТ ЗЕД для таких товарів як, «Газ зріджений для портативних горілок» та «PivoNorn568», що є порушенням пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.09.2023 № 1966/ж10/31-00-07-05-01-24, № 1968/ж10/31-00-07-05-01-24, № 1970/ж10/31-00-07-05 01-24

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що оскільки рівнеміри-лічильники рівня пального № № 295039, 319644, 319665, 319668, 319624, 319623 введені в експлуатацію на відповідному акцизному складі в перший раз 01.05.2020, то їх повірка має відбутись через 2 роки, тобто 30.04.2022, тому у позивача був відсутній обов`язок з проведення повірки рівномірів період з 23.01.2022 по 23.02.2022 та з 17.01.2022 по 23.02.2022. Отже, спірне податкове повідомлення-рішення від 06.09.2023 № 1966/ж10/31-00-07-05-01-24 підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону № 265/95ВР, то суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач не подав суду фіскальні чеки РРО від 19.07.26 та від 17.07.2023 №1628095 та не досліджував їх, а лише використав роздруківку з відповідного програмного забезпечення ДПС України, то суд позбавлений можливості дослідити наявність усіх обов`язкових реквізитів їх заповнення, а відтак дотримання товариством режиму програмування відповідного підакцизного товару в РРО. У зв`язку з чим, позивачем не допущено порушення вимог пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення-рішення 06.09.2023 № 1970/ж10/31-00-07-05 01-24 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95ВР, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки в акті перевірки не вказано інформації щодо зняття фактичних залишків нафтопродуктів, методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось таке зняття залишків, то фактична кількість нафтопродуктів, які зазначені в Додатку №1 до Акту перевірки, не може вважатись достовірною, відповідно, твердження перевіряючих про те, що позивачем порушено порядок ведення обліку нафтопродуктів у встановленому законом порядку та подальша їх реалізація, не є доведеним. Отже, спірне податкове повідомлення-рішення від 06.09.2023 № 1968/ж10/31-00-07-05-01-24 є незаконними і підлягає скасуванню.

Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення перевірки.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката (7000,00 грн) є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та ціною позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо порушення позивачем пп.230.1.2 п.230.1 статті 230 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно з пп.230.1.2 п.230.1 ст.230, п.12 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Згідно з підпунктом 12 підрозділу 5 Розділу XX ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що на акцизному складі уніфікований номер 1013834 використовують 9 введених в експлуатацію резервуарів, а саме: шість резервуарів типу РГС-50 об`ємом 50 м.куб, та три резервуара для зберігання та реалізації скрапленого газу: з яких (трьох) один резервуар типу СВГ-10.Н.1 УХЛ - № 958 об`ємом 9,825 м. куб. та два резервуара СВГ - 5 М627619 та № 27123 кожний з яких об`ємом 4,789 м. куб, що відображено в Акті фактичної перевірки.

Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» в порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПКУ на акцизному складі №1013834 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідностей рівнемірів лічильників в кількості 6 одиниць, а саме: в період з 23.01.2022 по 23.02.2022 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідності рівнемірів лічильників рівня пального №319624, № 319665; № 319644; № 6319623; № 319668 та в період з 17.01.2022 по 23.02.2022 здійснювало зберігання пального в резервуарі без позитивного результату повірки та оцінки відповідності рівнеміра лічильника рівня пального №295039.

Як вбачається з долученого ТОВ "ЄВРО СМАРТ ПАУЕР" до матеріалів справи сертифікату відповідності від 23.01.2020 UA/TR/001 23-14-20, рівнеміри-лічильники рівня пального типу VЕЕDЕR-RООТ TLS 4, №319624, № 319665; № 319644; № 319623; №319668 мали позитивний результат повірки та оцінки відповідності у період з 23.01.2020 по 22.01.2022.

Згідно із сертифікатом відповідності від 23.01.2020 UA/TR/001 23-12-20 рівнеміри- лічильники рівня пального типу VЕЕDЕR-RООТ TLS 4, зокрема, №295039 мали позитивний результат повірки та оцінки відповідності в періоді з 17.01.2020 по 16.01.2022.

Згідно з наданих свідоцтв на повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19.04.2022, а саме: № 24961, № 24962, № 24963, № 624964, № 24965, №24966 встановлено, що рівнеміри-лічильники рівня пального типу VЕЕDЕR-RООТ TLS 4, №319624, № 319665; № 319644; № 6319623; № 319668 та "295039 мають позитивний результат повірки та оцінки відповідності з 19.04.2022. Зазначені свідоцтва чинні до 19.04.2024.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №891 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів лічильників і рівнемірів лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів (далі - Порядок №891).

Рівнемір - лічильник рівня пального у резервуарі (далі - рівнемір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання рівня пального, за яким обчислюється об`єм пального, що перебуває у резервуарі, за градуювальною таблицею резервуара (п.2 Порядку №891).

Резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці (п.2 Порядку №891).

За результатами проведених досліджень та випробовувань встановлено, що засоби вимірювальної техніки із зазначеними в пункті 3 Сертифікату заводськими номерами відповідають затвердженому типу щодо вимірювання рівня рідини.

Згідно з вимогами п.1 ст.1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Тобто сертифікат відповідності засвідчує, що продукція (рівнемір-лічильник) відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу. Разом із цим, сертифікат відповідності не містить кінцевої дати.

Згідно з актом прийому в експлуатацію обладнання від 01.05.2020 рівнеміри-лічильники із серійними номерами 295039, 319644, 319665, 319668, 319624, 319623 встановлені та введені в експлуатацію 01.05.2020.

Відповідно до п.4 постанови КМУ № 94 від 13.01.2016 «Про затвердження Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки» введення в експлуатацію - використання засобу вимірювальної техніки за призначенням споживачем (користувачем) в Україні в перший раз.

Підпунктом 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями. Згідно п.61 та примітки12 цього наказу для рівнемірів акустичних, буйкових, зондових, гідрологічних, метроштоків установлено міжповірочний інтервал 1 рік; ультразвукових, радіолокаційних, радарних, рефлексних, мікроімпульсних, мікроімпульсних рефлексних, ємнісних, мікрохвильових, гідростатичних, магнітострикційних, сервопривідних, герконових, комплексів технічних засобів обліку нафтопродуктів у резервуарах - 2 роки.

Матеріали справи свідчать, що рівнемір-лічильник рівня пального типу VЕЕDЕR-RООТ TLS 4 №295039 є магнітострікційним рівнеміром, що підтверджується паспортом на цей рівнемір.

Згідно з ч.1 статті 17 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною 3 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» визначено, що суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

З огляду на викладене, строк інтервалу повірки засобів вимірювальної техніки, яка перебуває в експлуатації рахується від дати введення засобів вимірювальної техніки в експлуатацію.

Враховуючи, що вказані рівнеміри-лічильники рівня пального №№295039, 319644, 319665, 319668, 319624, 319623 ведені в експлуатацію на вказаному акцизному складі в перший раз 01.05.2020, то їх повірка має відбутись через 2 роки, тобто 30.04.2022.

З огляду на викладене, оскільки у позивача був відсутній обов`язок з проведення повірки зазначених рівномірів період з 23.01.2022 по 23.02.2022 (№№319644, 319665, 319668, 319624, 319623) та з 17.01.2022 по 23.02.2022 (№295039), то безпідставними є висновки контролюючого органу про те, що ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» в порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПКУ на акцизному складі №1013834 здійснювало зберігання пального в резервуарах без позитивного результату повірки та оцінки відповідностей рівнемірів лічильників в кількості 6 одиниць у періоди з 23.01.2022 по 23.02.2022 (№319624, № 319665; № 319644; № 6319623; № 319668), з 17.01.2022 по 23.02.2022 (№295039).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення від 06.09.2023 № 1966/ж10/31-00-07-05-01-24 не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (далі - Закон № 265/95-ВР).

Пунктом 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

При цьому, згідно з положеннями статті 2 Закону № 265/95-ВР фіскальний режим роботи - це: режим роботи опломбованого належним чином реєстратора розрахункових операцій, який забезпечує безумовне виконання ним фіскальних функцій; режим роботи програмного реєстратора розрахункових операцій, зареєстрованого у реєстрі таких реєстраторів, що забезпечує реєстрацію розрахункових документів на фіскальному сервері контролюючого органу відповідно до цього Закону.

Фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний фіскальний звітний чек) реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час створення якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься відповідно до фіскальної пам`яті реєстратора розрахункових операцій або фіскального сервера контролюючого органу (стаття 2 Закону № 265/95-ВР).

Пунктом 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Форму та зміст розрахункового документа визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 №13, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі - Положення №13).

Пунктом 2 розділу II Положення №13 передбачено, що фіскальний чек на товари (послуги) має містити такі обов`язкові реквізити: код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7): назва товару (послуги), вартість, літерне позначення ставки ПДВ (рядок 9).

Тобто, у розрахункових документах, які створюється реєстратором розрахункових операцій/програмних РРО при проведенні розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів, має відображатися такий обов`язковий реквізит як код УКТ ЗЕД.

У свою чергу, підакцизні товари (продукція) - це товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД на які Податковим кодексом України встановлено ставки акцизного податку (пп.14.1.145 п.14.1 ст.14 ПК України).

До підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія (п.215.1 ст.215 ПК України).

Суд першої інстанції правильно встановив, що у цій справі предметом спору є, зокрема правомірність податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону №265/95-ВР, що, за твердженням відповідача, полягало у непроведенні розрахункових операцій через РРО без використання попереднього програмування товарів із зазначенням кодів УКТ ЗЕД та у не забезпеченні ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Так, в акті перевірки податковий орган зазначає, що в ході проведення перевірки було встановлено, що розрахункові операції здійснювались через РРО з порушенням порядку програмування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД, а саме: в фіскальних чеках РРО № відсутні коди УКТ ЗЕД для таких товарів як, «Газ зріджений для портативних горілок» та «PivoNorn568», що є порушенням пункту 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

При цьому, як слідує з акту перевірки, контрольна закупка відповідачем не здійснювалась, чеки від 19.07.26 та від 17.07.2023 №1628095 не бралися до уваги контролюючим органом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач не подав суду фіскальні чеки РРО від 19.07.26 та від 17.07.2023 №1628095 та не досліджував їх, а лише використав роздруківку з відповідного програмного забезпечення ДПС України, то вказане позбавляє можливості дослідити наявність усіх обов`язкових реквізитів їх заповнення, а відтак дотримання Товариством режиму програмування відповідного підакцизного товару в РРО.

Відповідно, докази про допущення позивачем порушення вимог пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР у матеріалах справи відсутні. Як наслідок, відповідач неправомірно застосував до Товариства штрафні санкції, встановлені пунктом 7 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення 06.09.2023 № 1970/ж10/31-00-07-05 01-24 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР - «Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів», затвердженого Наказом МФУ від 21.01.2016 № 13, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, посадовими особами відповідача від час перевірки встановлено факт торгівлі газом скрапленим без проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та видачі відповідних розрахункових документів, а саме: на момент проведення перевірки згідно даних Х звітів РРО залишок газу скрапленого в резервуарах становить: Резервуар №7 0,0 л та 8180,73 л.: Резервуар №8 2835,08 л. та 2557,32 л. Натомість, згідно показників рівномірів лічильників та процентомірів, залишок газу скрапленого 13 400,0 л, тобто реалізовано без використання РРО 106,63 л. газу, на суму 2398,10 грн.

Отже, податковим органом зроблено висновок про те, що Товариством реалізовано без використання РРО (з врахуванням похибки вимірювання 0,005%- 67 л) 106,63 л. газу на суму 2398,10 грн. Перелік та вартість товару відображено в додатку до акту перевірки.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. №265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР). Відповідно до преамбули Закону, його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до абз. 5 ст. 2 Закону № 265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Відповідно до абз. 6 ст. 2 Закону № 265-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до п.1, п.2, п.12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Як зазначалось, під час перевірки контролюючим органом встановлено факт відпуску позивачем паливно-мастильних матеріалів без реєстратора розрахункових операцій.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що під час фактичної перевірки, перевіряючими відповідача обрахунків фактичних залишків скрапленого газу та нафтопродуктів для встановлення розбіжностей між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС для визначення обставини реалізації ним не облікованого товару на АЗС не проводилось та Акти про зняття фактичних залишків нафтопродуктів та скрапленого газу на АЗС не складались.

Колегія суддів зауважує, що фінансова санкція за п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа здійснила реалізацію товару не провівши таку операцію через РРО.

Натомість, документальні докази здійснення позивачем розрахункової операції та не проведення її через РРО в матеріалах перевірки відсутні.

Суд першої інстанції правильно вказав, що для визначення обставини реалізації необлікованого товару мала б бути встановлена розбіжність даних обліку нафтопродуктів та скрапленого газу АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, чого податковим органом не зроблено.

Крім того, в матеріалах перевірки відсутні докази реалізації позивачем паливно-мастильних матеріалів за місцем перевірки. Отже, сама по собі розбіжність між показниками РРО (х-звіту) (обліковими залишками та фактичними залишками в резервуарах за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортування зберіганням, відпуском та обліком нафтопродуктів (усіх типів, марок і видів (залежно від масової частки сірки) визначено Інструкцією Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затв. Наказом Міністерства палива та енергетики України №281/171/578/155 від 20.05.2008р.

Фактичні залишки нафтопродуктів на АЗС мають відповідати обліковим залишкам надходження нафтопродуктів за певний проміжок часу, що підтверджені відповідними документами (ТТН), змінним звітом АЗС за формою №17-НП, за вирахуванням кількості відпущених нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників паливно-роздавальних колонок. Обсяг реалізації нафтопродуктів, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касових апаратів за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/18483/13-а.

При цьому, актом фактичної перевірки не встановлено жодних порушень позивачем вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару без проведення розрахунків через РРО та/або відсутність на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації товарів.

Крім того, в акті перевірки не вказано інформації щодо зняття фактичних залишків нафтопродуктів, методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось таке зняття залишків. Отже, фактична кількість нафтопродуктів, які зазначені в Додатку №1 до Акту перевірки, не може вважатись достовірною, а відповідно і твердження перевіряючих про те, що позивачем порушено порядок ведення обліку нафтопродуктів у встановленому законом порядку та подальша їх реалізація, не є доведеним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що висновки Акту фактичної перевірки є помилковими і такими, що непідтверджені належними доказами, а прийняте на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 06.09.2023 № 1968/ж10/31-00-07-05-01-24 є незаконними та підлягає скасуванню.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судові витрати з правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн, оскільки такі витрати є завищеними, то колегія суддів такі доводи відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копії: договору про надання правової допомоги №1365911 від 17.03.2023; додаткової угоди №1 від 17.03.2023 до договору про надання правової допомоги №170323 від 17.03.2023; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2176 від 16.07.2019, виданого на ім`я Яковенка Д.А.; ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1365911 від 17.03.2023; акта приймання наданих послуг від 06.10.2023 до договору про надання правової допомоги №170323 від 17.03.2023.

Згідно з актом приймання наданих послуг від 06.10.2023 до договору про надання правової допомоги №170323 від 17.03.2023 позивачу надано послуги: первинну консультацію, підготовка правової позиції, пошук судової практики вартість 2000 грн та підготовка і подача позову до суду вартість 5000 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем документи, врахувавши ціну позову в 127498,10 грн дійшов правильного висновку, що розмір (7000,00 грн) заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та ціною позову, тому підлягає відшкодуванню у повному розмірі.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, в розмірі 4000,00 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції додав наступні документи: копію додаткової угоди №2 від 31.12.2023 до договору про надання правової допомоги №170323 від 17.03.2023 та копію акта приймання наданих послуг від 17.09.2024 до договору про надання правової допомоги №170323 від 17.03.2023.

Згідно з вказаним актом адвокатським об`єднанням надана послуга «Представництво інтересів в суді апеляційної інстанції у справі № 320/39377/23».

Згідно з матеріалами справи адвокатом Яковенко Д.А. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача.

У свою чергу, відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подано.

Колегія суддів зазначає, що позивач надав суду апеляційної інстанції усі необхідні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема, Акт приймання-передачі послуг, які є первинним документом на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді, зважаючи на предмет позову, фактичний об`єм виконаної роботи, вважає документально підтвердженими, розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн.

На думку колегії суддів, сума (4000,00 грн) витрати на правничу допомогу відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення із відповідача не становить надмірний тягар для останнього, що відповідає принципу розподілу таких витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача - Головного управління ДПС у Вінницькій області, як орган який безпосередньо проводив фактичну перевірку, то колегія суддів вказані доводи відхиляє, оскільки такі доводи не впливають на правильність прийняття судом першої інстанції судового рішення по суті заявлених позовних вимог. При цьому, положення ч. 3 ст. 317 КАС України не визначають обов`язковою підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нерозглядом судом першої інстанції клопотання сторони про залучення третьої особи до участі у справі.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим. щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» (, 02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 15, каб. 219) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, 02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3) судові витрати з надання правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі грн 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 12 травня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк