Справа № 280/6102/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року м.Дніпросправа № 280/6102/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 280/6102/25 (суддя Лазаренко М.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповіда-2) від 13.06.2025 за №10, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-1) призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 13.06.2025, з урахуванням п. "з" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем пенсійного віку, встановленого ст. 114 Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), а саме 55 років та не зарахував до пільгового стажу періоди роботи водієм автобусу на міських перевезеннях. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, так як вважає, що має право призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково. Так, суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.06.2025 №10;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.02.1995 по 25.08.1995, та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п. "з" ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з дня звернення за пенсією - 04.06.2025.

Із рішенням суду не погодився відповідач-2 ( ГУ ПФУ в Хмельницькій області), ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач-2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що органом ПФУ прийнято рішення від 13.06.2025 за №10 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 8 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи з 19.02.1995 по 25.08.1995, оскільки стаж набутий на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. До пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 згідно довідки від 27.07.2023 № 32-кд, виданої ПАТ Запорізьке автотранспортне підприємство 12329, оскільки в довідці не зазначено, що ОСОБА_1 працював на міських пасажирських перевезеннях, відсутнє посилання на статті 114 та 50 Закону 1058 та відсутні підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Крім того, в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості по спеціальному стажу за вказаний період роботи; період роботи з 29.12.2005 по 30.07.2009 згідно довідки від 08.06.2023 № 06/2, виданої ТЗОВ Автопарк, оскільки довідка не відповідає додатку 5 Порядку 637, а саме не зазначено характер виконуваної роботи, відсутнє посилання на статті 114 та 50 Закону 1058 та відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Для зарахування до пільгового стажу періодів з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009 необхідно надати довідки, уточнюючі пільговий характер роботи згідно Додатку 5.

За позицією відповідача-2, зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому, відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

Крім того, зобов`язання судом І інстанції призначити позивачу пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача-2. У відзиві просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Стверджує, що суд встановив, що відомості трудової книжки позивача підтверджують періоди його роботи на посаді з особливим характером праці - водій міського пасажирського транспорту (автобусу) в періоди з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009. За таких обставин, у позивача наявний пільговий стаж роботи 13 років 10 місяців 18 днів. Вважає, що суд захистив його порушені права, а доводи скаржника висновків суду не спростовують.

Відповідач-1 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційгу скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 04.06.2025 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком відповідно до п. з ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.06.2025 за №10 у призначенні пенсії позивачу відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку (60 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи з 19.02.1995 по 25.08.1995, оскільки стаж набутий на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

До пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період його роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 згідно довідки від 27.07.2023 № 32-кд, виданої ПАТ Запорізьке автотранспортне підприємство 12329, оскільки в довідці не зазначено, що ОСОБА_1 працював на міських пасажирських перевезеннях, відсутнє посилання на статті 114 та 50 Закону №1058 та відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Крім того, в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості по спеціальному стажу за вказаний період роботи;

-період роботи з 29.12.2005 по 30.07.2009 згідно довідки від 08.06.2023 № 06/2, виданої ТЗОВ Автопарк, оскільки довідка не відповідає додатку 5 Порядку 637, а саме не зазначено характер виконуваної роботи, відсутнє посилання на статті 114 та 50 Закону №1058 та відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.

Позивачу роз`яснено, що для зарахування до пільгового стажу періодів з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009 необхідно надати довідки, уточнюючі пільговий характер роботи згідно Додатку 5.

Вважаючи рішення відповідача-2 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що не зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи, що підтверджені документально, є протиправним. Судом встановлено, що позивач набув необхідного пенсійного віку, має відповідний страховий та пільговий стаж роботи для призначення пенсії відповідно до пункту "з" статті 13 Закону №1788-XII. З метою належного захисту порушеного права позивача, суд зобов`язав відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача з 19.02.1995 по 25.08.1995 та до пільгового стажу періоди роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009 та призначити позивачу з 04.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до "з" статті 13 Закону №1788-XII в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявних підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з п. "з" ч.1 ст.13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII раніше передбачений п. "з" ст.13 Закону №1788-XII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років.

Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в - е та ж статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за дзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що відповідачем при

Отже, і після набуття чинності нормами Закону №1058-IV правила призначення пенсій водіям міського транспорту регламентувались пунктом "з" статті 13 Закону №1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону №1058-IV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з пункту 8 частини 2 якої, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції був викладений п.2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пільгової пенсії почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пунктом 8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"- "г" статті 54 Закону №1788-XII від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "02.03.2015 року №213-VIII.

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пільгових пенсій, а саме: пункт "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII.

Так, пунктом "з" статті 13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Тобто, за пунктом "з" статті 13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII (дана норма повинна застосовуватися з 23.01.2020 року, після Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020) позивач при наявності страхового стажу 20 років та пільгового стажу 10 років, має право на пільгову пенсію при досягненні 50 років.

За пунктом 8 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII позивач має право на пільгову пенсію при досягненні 55 років, за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, а також страхового стажу, який складає вік - 50 років, страховий стаж для жінок - 20 років, за пунктом "з" статті 13 Закону №1788-XII у редакції до Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та за п. 8 ч. 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII: вік - 55 років, страховий стаж для жінок - 25 років.

Суд вірно вказав, що у спірному випадку перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному Рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Суд дійшов правильного висновку, що в даних правовідносинах слід застосовувати норму пункту "з" статті 13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII (на підставі рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020).

Найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 55 років, страховий стаж - 25 років, пільговий стаж - не менше 12 років 6 місяців.

У даній справі спірним також є питання зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009.

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач в період з 27.08.1995 по 19.12.2005 працював водієм третього класу на всі марки автобусів і всі маршрути у ВАТ "Запорізьке автотранспортне підприємство 12329", та з 29.12.2005 по 30.07.2009 водієм 2-го класу автобусу пасажирського транспорту до АТ "Автопарк".

Записи в трудовій книжці зроблено без помилок та виправлень, місять необхідні відомості, підписи посадових осіб, печатки підприємств, якими вони зроблені.

Є безпідставною відмова у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009 через виявлені недоліки в наданих позивачем довідках від 27.07.2023 № 32-кд ПАТ Запорізьке автотранспортне підприємство 12329, від 08.06.2023 № 06/2 ТЗОВ Автопарк, оскільки з огляду на записи в трудовій книжці не вбачається недоліків та/або неточностей, які б потребували уточнення відповідними довідками.

Суд встановив, що відомості трудової книжки позивача підтверджують періоди його роботи на посаді з особливим характером праці - водій міського пасажирського транспорту (автобусу) в періоди з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009.

За таких обставин, у позивача наявний пільговий стаж роботи 13 років 10 місяців 18 днів.

Щодо незарахованого до страхового стажу позивача періоду роботи з 19.02.1995 по 25.08.1995, оскільки стаж набутий на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас, за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Позивач набув спірний стаж до вказаної дати.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993, її положення розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто, обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення та перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди, а відтак і з денонсацією міжнародних угод.

Таким чином, є протиправною відмова УПФУ у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду роботи з 19.02.1995 по 25.08.1995.

Судом вірно встановлено, що позивач набув необхідного пенсійного віку, має відповідний страховий та пільговий стаж роботи для призначення пенсії відповідно до пункту "з" статті 13 Закону №1788-XII.

Оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд обгрунтовано визнав протиправним та скасував спірне рішення відповідача-2 від 13.06.2025 за №10 та зобов`язав відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача з 19.02.1995 по 25.08.1995 та до пільгового стажу періоди роботи з 27.08.1995 по 19.12.2005 та з 29.12.2005 по 30.07.2009, призначити позивачу з 04.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до "з" статті 13 Закону №1788-XII в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача-2. Так, у спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшов до висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії. Тобто, відповідачем реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскарженого рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

З урахуванням результату апеляційного перегляду підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, відсутні.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 280/6102/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак