Справа № 280/1882/26
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Справа № 280/1882/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я. розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ"

до Тернопільської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (далі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2026/000095/2 від 19.02.2026.

В обґрунтування позову посилається на те, що наданими документами на підтвердження фактів перевезення та вартості транспортних витрат повною мірою підтверджено, що витрати на навантаження (розвантаження) включені до загальної вартості товару (пункт 3.1.1 контракту GH/1), а витрати на перевантаження включені в загальну вартість транспортних витрат зазначених в інвойсі та акті виконаних робіт (пункт 3.3 договору мультимодального перевезення №2702/912/25). Вказує, що ці витрати є основними умовами зазначених договорів, в комерційних та бухгалтерських документах вартість витрат на навантаження (розвантаження) та перевантаження не повинні зазначатись окремими статтями витрат. Вважає, що в наданих документах містяться всі необхідні числові значення транспортних витрат як складової митної вартості задекларованого товару. Щодо будь-яких інших додаткових витрат, які «нібито» було понесено позивачем при транспортуванні товару, то митниця, висуваючи таке припущення не навела жодних об`єктивних даних, які б це підтверджували. Покликається на те, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Зазначає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Стверджує, що митницею не надані обґрунтовані докази про наявність додаткових витрат, пов`язаних з перевезенням спірної товарної партії. На підставі викладеного, вважає рішення протиправним та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві від 25.03.2026 вх. № 15813 зазначає, що під час здійснення митного контролю за МД від 17.12.2025 митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої виявлено, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності. З огляду на що, зазначає, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару. Вказує, що за результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ, митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. Покликається на те, що митну вартість скориговано з урахуванням: митної вартості товарів, ввезених на митну територію України у наближений до митного оформлення час, опису товару, країни виробництва, митне оформлення якого ґрунтується на раніше визнаній митними органами митній вартості товарів. Вважає, що рішення про коригування митної вартості товару прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, є законними та обґрунтованими та не підлягають скасуванню. У задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 11.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1882/26. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 13.05.2026 у задоволенні клопотання представника Тернопільської митниці про розгляд у порядку загального провадження адміністративної справи №280/1882/26 відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.07.2023 року ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (м. Дніпро) (Покупець) уклало з компанією WEIFANG GUIHUA AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD. (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № GH/1 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.

В подальшому компанією продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Специфікації до нього від 20.10.2025 2026-7, рахунку-фактури від 25.11.2025р. №GH2026-7 було здійснено поставку товарів (мотоблоки, грунтофрези до мотоблоків).

Товарна партія поставлялась на умовах FOB згідно міжнародних торговельних правил ІНКОТЕРМС 2010.

З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів ТОВ МОТОТЕХІМПОРТ було задекларовано до митного поста Тернопільської митниці партія отриманого товару за електронною митною декларацією (ЕМД): № 26UA29U7 від 17.02.2026.

Митна вартість зазначеного товару підприємством була визначена відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст.58 Митного кодексу України.

До митної декларації, як вбачається із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача були подані наступні документи:

- пакувальний лист №б/н від 25.11.2025;

- рахунок-фактура (інвойс) № GH2026-7 від 25.11.2025;

- коносамент № BW25120089 від 11.12.2025;

- накладна УМВС №629121 від 31.01.2026;

- накладна УМВС №629345 від 31.01.2026;

- накладна УМВС № 629618 від 04.02.2026;

- накладна УМВС №629667 від 04.02.2026;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №G260130-15 від 30.01.2026;

- Акт виконаних послуг №б/н від 12.02.2026;

- Довідки про транспортні витрати від 30.01.2026;

- Заявка на перевезення №139 від 02.12.2025;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару - прайс-лист від 06.10.2025;

- комерційна пропозиція від 06.10.2025;

- специфікація №2026-7 від 20.10.2025;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №GH/1 від 21.07.2023;

- внутрішній договір (контракт) комісії №1909С від 19.09.2025;

- внутрішній договір (контракт) комісії №210825-1 від 02.01.2025;

- договір (контракт) про перевезення №2702/912/25 від 27.02.2025;

-заява декларанта про незастосування обмежень щодо пропуску та випуску товарів, встановлених Законом України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» №б/н від 22.10.2025;

- електронний сертифікат про непреференційне походження товару, факт видачі та/або зміст якого митний орган може перевірити на вебсайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат №26C3707A1726/00010 від 11.02.2026;

- технічні характеристики від 25.11.2025.

Митницею було розпочато консультацію між митним органом та декларантом, зокрема, направлено уповноваженій особі декларанта повідомлення про те, що у зв`язку з наявністю розбіжностей, слід відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ надати документи:додаткові угоди до контракту; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, у тому числі які підтверджують сплату транспортно-експедиційних послуг. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення з наявними відмітками митних органів країни відправлення; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, каталоги, специфікації виробника товару.

Листом № 180201 від 18.02.2026 декларантом на вимогу митниці, окрім раніше поданих до митного оформлення документів, додатково було надано: пояснення декларанта та лист від експедитора №0911/1-1 від 11.09.2025, а також повідомило митницю, що подано усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документам.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2026/000095/2 від 19.02.2026.

Оформлення вищезазначеного товару декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за ЕМД № 26UA25U5 від 20.02.2026. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій в розмірі різниці між заявленою позивачем митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем відповідно розділу X МК України.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 Митного кодексу України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 Резервний метод МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності (постанова ВС від 05.12.2019 у справі № 826/3120/16, від 14.11.2019 у справі № 814/264/16 тощо).

Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16 вказав, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також, КАС ВС у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як покликається відповідач, під час здійснення митного контролю за МД №26UA29U7 від 17.02.2026 митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої встановлені розбіжності:

1. До митного оформлення надано коносамент від 11.12.2025 № BW25120089 та накладні від 31.01.2026 №№ 629121, 629345, від 04.02.2026 №№ 629618, 629667 з наведеного вбачається що товар зберігався, однак документів, що підтверджують зберігання товарів не були надані з іншими товаросупровідними документами.

2. У наданій до митного оформлення фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від 30.01.2026 № G260130-15, та Акті виконаних послуг № б/н від 12.02.2026 наявні відомості щодо плати за фрахт з урахування перевалки на НРР (навантажувально-розвантажувальні роботи) та відсутні відомості щодо плати за зберігання контейнерів у порту призначення до перевантаження їх на потяг.

3. У відповідності до відомостей, зазначених у митній декларації від 17.02.2026 №6UA29U7 та коносаменті від 11.12.2025 №BW25120089 поставку оцінюваної партії товару здійснено морським транспортом у контейнері з порту QINGDAO, CHINA до порту Gdansk, POLAND. Разом з цим, згідно із даних, наведених у накладній УМВС від 31.01.2026 №№ 629121, 629345 та від 04.02.2026 №№ 629618, 629667 товар переміщувався з порту Gdansk, POLAND до Медика/Мостиська та до м. Тернопіль залізничним транспортом. Враховуючи вищезазначене, товар був перевантажений у порту Gdansk, що свідчить про наявність додаткових витрат, пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, що є складовими митної вартості товару.

4. Згідно до пункту 11 заявки №139 від 02.12.2025 на міжнародне морське перевезення додаткова послуга у вигляді перевантаження (overload) Замовником ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» у Експедитора «Global Container Lines SIA» не замовлялась, що не відповідає наданим до митного оформлення рахунку № G260130-15 від 30.01.2026 та Акту виконаних робіт №б/н від 12.02.2026, де до вартості морського фрахту та міжнародної залізничної поставки включено перевантаження.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні митниця також покликалась на вищезазначені розбіжності. І окрім того, вказала, що на запит митного органу декларантом не надано експортну декларацію відправника з наявними відмітками митних органів країни відправлення, яка надала б можливість митному органу впевнитися у заявлених відомостях про зовнішньоекономічну операцію, таких як судно перевезення, порт відправлення, порт призначення, відправник, отримувач, дата здійснення експортної операції, вагові, кількісні та вартісні характеристики товарів тощо.

Аналізуючи вказані митницею у повідомленні від 17.02.2026 та оскаржуваному рішенні розбіжності слід зазначити, що згідно зі статтею 133 Кодексу торговельного мореплавства України, перевізник зобов`язаний видати відправнику коносамент саме після прийняття вантажу для перевезення. Це імперативна норма, яка прив`язує момент видачі документа до моменту фізичного переходу вантажу під відповідальність перевізника.

Аналогічна норма міститься в Гаазько-Вісбійських правилах (Міжнародна конвенція про уніфікацію деяких правил про коносамент 1924 р., змінена Протоколом 1968 р.), які є частиною правового поля України. Стаття III (пункт 3) Правил зазначає, що після отримання вантажу у своє відання перевізник, капітан або агент перевізника повинен на вимогу відправника видати йому коносамент.

Таким чином, Морський коносамент (Bill of Lading) юридично вважається укладеним (виданим) до доставки вантажу в порт призначення, а саме в порту відправлення (або місці прийняття вантажу під контроль перевізника).

Коносамент фіксує факт прийняття вантажу до перевезення і є документом, який супроводжує вантаж протягом усього рейсу, виконуючи функцію товаророзпорядчого документа. Оформлення коносамента в порту призначення суперечить його правовій природі, оскільки без нього отримувач не має легітимної підстави вимагати видачу вантажу.

Відповідно до статті 137 Кодексу торговельного мореплавства України, коносамент є доказом наявності договору морського перевезення та його умов. Оскільки договір є підставою для переміщення вантажу, він логічно і юридично мусить існувати до завершення цього переміщення.

Коносамент легітимізує володіння вантажем під час транспортування та дозволяє передавати право власності на товари ще до їх фактичного прибуття в порт призначення (шляхом індосаменту або передачі).

У порту призначення відбувається не укладання, а припинення обігу коносамента.

Згідно зі статтею 160 Кодексу торговельного мореплавства України, вантаж видається в порту призначення лише при пред`явленні оригіналу коносамента. Тобто документ вже має бути на руках у отримувача до моменту вивантаження, що підтверджує його попереднє укладання.

Також, як зазначає позивач, компанією-перевізником не заявлялась товариству вимога про відшкодування витрат за понаднормове зберігання контейнерів з вантажем в порту призначення, навпаки нею надано товариству лист від 11.09.2025 для контейнерів, які слідують на адресу товариства у портах прибуття надано 15 безкоштовних днів зберігання, що свідчить про те, що саме в цей пільговий період і відбувалось зберігання контейнерів, тобто будь-які витрати відсутні.

Доказів на спростування таких обставин митним органом не надано.

Крім того, ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» надало відповідачу пояснення, що транспортування контейнерів в Україну через порт Гданьск здійснюється двома видами транспорту - морським транспортом від портів Китаю до порту Гданськ, де здійснюється перевантаження контейнерів на автомобільний або залізничний транспорт і подальше перевезення наземними видами транспорту до кордону України і по території України.

Саме такий маршрут перевезення і зазначається в п.1 всіх заявок на перевезення, що неодноразово надавались митниці підприємством ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ». Пункт 7 Заявки №139 конкретизує які сам види транспорту залучались до перевезення судно типу контейнеровоз та залізничний транспорт (платформи).

Перевантаження в порту Гданськ - це типова процедура, яка здійснюється під час такого перевезення, а тому і послуги перевантаження ніяк не відносяться до додаткових послуг за договором перевезення. Пункт 11 заявки взагалі не передбачає замовлення будь-яких послуг, у ньому зазначено, що що додаткові витрати (а не послуги) відсутні.

Більш того, наданими документами на підтвердження фактів перевезення та вартості транспортних витрат повною мірою підтверджено, що витрати на навантаження (розвантаження) включені до загальної вартості товару (пункт 3.1.1 контракту GH/1), а витрати на перевантаження включені в загальну вартість транспортних витрат зазначених в інвойсі та акті виконаних робіт (пункт 3.3 договору мультимодального перевезення №2702/912/25). Саме тому, що ці витрати є основними умовами зазначених договорів, в комерційних та бухгалтерських документах вартість витрат на навантаження (розвантаження) та перевантаження не повинні зазначатись окремими статтями витрат.

Крім того, суд зауважує, що твердження митного органу про те, що ненадання копії митної декларації країни відправлення є підставою для сумнівів у достовірності задекларованої митної вартості та не дозволяє впевнитися у відомостях щодо умов поставки та вартості суперечить як нормам Митного кодексу України.

Так, Митний кодекс України чітко розмежовує документи на основні та додаткові. Вичерпний перелік основних документів, обов`язкових для подання, наведений у частині 2 статті 53 МК України, і декларація країни відправлення до нього не входить. Цей документ класифікується як додатковий згідно з частиною 3 статті 53 МК України.

За висновками Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 року по справі №810/4116/17, Ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.

Таким чином, вимога митного органу щодо надання експортної декларації була неправомірною, а її невиконання не може бути законною підставою для виникнення обґрунтованих сумнівів та подальшого коригування митної вартості.

Аналізуючи викладене, суд висновує, що матеріалами справи та доводами позивача спростовуються наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, про які зазначив відповідач. Тому, у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" все ж було подано додаткові документи, а саме: лист від експедитора №0911/1-1 від 11.09.2025, в якому зазначено, що для контейнерів, які слідують у адресу ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (Україна, 69000, Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Штабна будинок 13, приміщення 19) залізничним транспортом, у портах прибуття надано 15 безкоштовних днів зберігання.

Відповідно до положень статті 55 цього МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Як вже встановив суд, в оскаржуваному рішенні належним чином не обґрунтовано причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, зазначено розбіжності, щодо яких декларантом вже було подано відповідні документи та пояснення, не надано оцінку поясненням позивача та додатковим документам, що були ним надані у відповідь на повідомлення митниці під час консультацій.

За ч. 12 статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина).

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Суд висновує, що митний орган мав можливість пересвідчитись у достовірності митної вартості заявленої декларантом за ціною договору та ніким чином не обґрунтував необхідності витребувати додаткові документи у декларанта.

Суд звертає увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

До того ж, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення позивачем митної вартості товару.

Натомість, оскаржуваному рішенні зазначено: Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості товару №1 взято інформацію щодо вартості товару за ЕМД від 15.02.2026 №26UA96U8 на рівні 2,81 дод.США/кг (655,0037 дол.США/шт) .

Пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд також вказує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Зазначене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 02.03.2021 у справі № 380/842/20, від 23.02.2021 у справі № 805/5039/16-а, від 24.12.2020 у справі № 808/1676/16 тощо).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Отже, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товарів за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Відтак, рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів № UA403070/2026/000095/2 від 19.02.2026 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 20939,50 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МОТОТЕХІМПОРТ до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Тернопільської митниці (вул.Текстильна буд.38, м.Тернопіль, 46400, ) про коригування митної вартості товарів №UA403070/2026/000095/2 від 19.02.2026.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МОТОТЕХІМПОРТ (69000, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул.Штабна, буд. 13, прим. 19, ) судовий збір у розмірі 20939 (двадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці (вул.Текстильна буд.38, м.Тернопіль, 46400, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 13.05.2026.

Суддя Л.Я. Максименко