Справа № 160/2997/26
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2026 рокум. ДніпроСправа № 160/2997/26

Луганський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качанка О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Дніпровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся Дніпровський державний університет внутрішніх справ (далі також - позивач, ДДУВС) з позовом до ОСОБА_1 (далі також - відповідач), в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ за 2020-2024 роки в розмірі 150003,08 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 здобував вищу освіту у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ з 2020 року по 2024 рік.

15.09.2020 на виконання вимог ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» між відповідачем, позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Луганській області (далі також - ГУНП в Луганській області) було укладено контракт № 9219 про здобуття освіти у ДДУВС.

Згідно з наказом позивача від 12.04.2024 № 285 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, був направлений у розпорядження ГУНП в Луганській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.

Наказом ГУНП в Луганській області від 12.04.2024 № 86 о/с відповідача призначено на посаду дізнавача відділу дізнання ГУНП в Луганській області.

Наказом ГУНП в Луганській області від 02.01.2025 № 3 о/с відповідача призначено на посаду старшим дізнавачем відділу дізнання ГУНП в Луганській області.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 26.11.2025 № 309 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Відтак, позивач вважає, що у зв`язку зі звільненням відповідача з Національної поліції за власним бажанням, останнім порушено вимоги контракту № 9219, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням в Дніпровському державному університеті внутрішніх справ.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року справу за вказаним позовом передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

25 березня 2026 року адміністративна справа № 160/2997/26 надійшла до Луганського окружного адміністративного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Качанку О.М.

Ухвалою суду від 30 березня 2026 року прийнято справу до провадження, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву (відзив) і всі докази разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв та клопотань до суду не подавав.

При цьому суд зазначає, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є тимчасово окупована територія України, у зв`язку з чим повідомлення відповідача про відкриття провадження у даній справі здійснено з особливостями, визначеними Законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на офіційному веб-сайті судової влади розміщено повідомлення на відповідача про постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, згідно з відповіддю від 31.03.2026 № 2541341 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відповідач має діючу довідку ВПО № 1201- від 06.10.2022 та за наявними відомостями він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Тож, ухвалу суду про відкриття провадження у справі було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу фактичного місця проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особи.

Однак, 24.04.2026 на адресу суду повернувся конверт з вказаним вище відправленням з причини повернення - за закінченням терміну зберігання.

Згідно з частиною шостою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

До того ж слід вказати, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Схожу позицію викладено в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 807/897/16.

Окрім того, з метою вжиття усіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача - ОСОБА_1 , про постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та з`ясування наявності у останнього засобів електронного зв`язку та поштової адреси для листування, було здійснено телефонний дзвінок на відомий мобільний номер телефону - НОМЕР_1 , зазначений у позовній заяві позивачем. При спробі зателефонувати відповідачу та повідомити його про постановлення ухвали від 30.03.2026 - зв`язатись з останнім не вдалось через відсутність зв`язку з телефоном абонента.

Також відповідно до частини 1 статті 130 КАС України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

Вказані вимоги Луганським окружним адміністративним судом виконано в повному обсязі.

Таким чином, судом вжито усіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Оскільки відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не надано, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків, витягом з реєстру територіальної громади від 18.07.2024 № 2024/008564633, відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 25.03.2026 № 2513483, відповіддю від 31.03.2026 № 2541341 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери.

Згідно з витягом з наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ «По особовому складу» від 19.08.2020 № 139 ос ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року прийнято на службу в поліцію та зараховано на навчання на посаду курсанта першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, як кандидата, який успішно склав вступні випробування, на факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування по ГУНП в Луганській області.

Також позивачем був укладений контракт з ОСОБА_1 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 15.09.2020 № 9219 (далі - Контракт), предметом якого була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «081 Право».

Відповідно до підпунктів 2.3.4 та 2.3.5 пункту 2.3 Контракту відповідач взяв на себе зобов`язання після закінчення навчання в строк прибути до місця призначення, визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою та відпрацювати не менше 3-х років, а у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі Виконавця (позивача) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці розрахунку.

Відповідно до витягу з наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ «По особовому складу» від 12.04.2024 № 285 ос ОСОБА_1 , випускника Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, направлено з 13 квітня 2024 року для призначення на посаду згідно з отриманим фахом у розпорядження ГУНП в Луганській області.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області «По особовому складу» від 12.04.2024 № 86 о/с ОСОБА_1 призначено дізнавачем відділу дізнання Головного управління Національної поліції в Луганській області, як такого, що прибув до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, з 13.04.2024.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області «По особовому складу» від 02.01.2025 № 3 о/с ОСОБА_1 призначено старшим дізнавачем відділу дізнання Головного управління Національної поліції в Луганській області, звільнивши з посади дізнавача цього відділу, з 02.01.2025.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області «По особовому складу» від 26.11.2025 № 309 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» 09.12.2025.

На ім`я відповідача було складено повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, яке було ним отримано 09.12.2025, про що свідчить його особистий підпис у цьому повідомленні.

З довідки-розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ за 2020-2024 роки вбачається, що сума таких витрат становить 150003,08 грн, з них: продовольче забезпечення за 2020 рік - 3236,30 грн, за 2021 рік - 15801,48 грн, за 2022 рік - 10752,24 грн, за 2023 рік - 30359,30 грн, за 2024 рік - 1953,70 грн; теплоенергія за 2020 рік - 341,48 грн, за 2021 рік - 1635,51 грн, за 2022 рік - 413,37 грн, за 2023 рік - 2084,82 грн, за 2024 рік - 323,51 грн; водопостачання за 2020 рік - 213,24 грн, за 2021 рік - 1379,17 грн, за 2022 рік - 871,54 грн, за 2023 рік - 1775,62 грн, за 2024 рік - 201,62 грн; електроенергія за 2020 рік - 110,58 грн, за 2021 рік - 2501,35 грн, за 2022 рік - 1616,50 грн, за 2023 рік - 4941,68 грн, за 2024 рік - 570,99 грн, грошове забезпечення за 2020 рік - 717,67 грн, за 2021 рік - 2540,64 грн, за 2022 рік - 5297,60 грн, за 2023 рік - 18689,96 грн, за 2024 рік - 11951,49 грн; медичне забезпечення за 2020 рік - 12,28 грн, за 2021 рік - 210,25 грн, за 2022 рік - 137,62 грн, за 2023 рік - 753,63 грн, за 2024 рік - 0,00 грн; вартість речового забезпечення 28607,94 грн.

Також в матеріалах справи містяться довідки з детальними розрахунками вищевказаних видів витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі.

Загальна сума наведених витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, відображена також у розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів навчального взводу ДР - 041 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ станом на 12 квітня 2024 року, в якому міститься підпис відповідача про ознайомлення та згоду з цим розрахунком.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував заборгованість з його утримання у вищому навчальному закладі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги позивача, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 72 Закон України № 580-VIII професійне навчання поліцейських складається з:

1) первинної професійної підготовки;

2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;

3) післядипломної освіти;

4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до частин 1-3 статті 74 Закон України № 580-VIII до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, можуть бути зараховані громадяни України, яким станом на 31 грудня року вступу виповниться 17 років.

Підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Розподіл випускників вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, які навчаються на денній формі навчання за державним замовленням, здійснюється комісіями з персонального розподілу з урахуванням інтересів служби відповідно до набутої випускником кваліфікації, спеціальності та спеціалізації.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 74 Закон України № 580-VIII).

За частиною 5 статті 74 Закон України № 580-VIII у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням (навчанням) у такому закладі.

Водночас, Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок № 261), та визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання, крім витрат, пов`язаних із проходженням цією особою базової загальновійськової підготовки, і витрат за період залучення її до заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку під час воєнного стану (пункт 4 Порядку № 261).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

Пунктом 8 Порядку № 261 закріплено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач отримав повідомлення щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, 09.12.2025 та був ознайомлений із сумою такого відшкодування, та погодився з її розміром, про що свідчить його особистий підпис у відповідному розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі.

До того ж, відповідач під час підписання контракту був обізнаний про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового його звільнення зі служби, зокрема, за власним бажанням, та взяв на себе відповідне зобов`язання з такого відшкодування, проте станом на час розгляду справи заборгованість у добровільному порядку не відшкодована.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі, яка у добровільному порядку не сплачена.

Суд вказує, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

Також варто зауважити, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався у низці справ.

Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

В схожій справі «Charalambos Pierrakos проти Греції» (рішення від 26 травня 2020 року, заява № 51743/17) суд постановив, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу «Chitos проти Греції», п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в даному випадку.

У справі «Yanasіk проти Туреччини» (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Тож, ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Варто врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Наведена позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.03.2024 у справі № 440/14068/21.

Зважаючи на вищевикладені обставини, які підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позивач у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, за відсутності доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат у даній справі не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Дніпровського державного університету внутрішніх справ (ідентифікаційний код 08571446, місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Науки, буд. 26) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 150003,08 грн (сто п`ятдесят тисяч три гривні 08 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.05.2026.

Суддя О.М. Качанок