Справа № 520/9969/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13.05.2026 р. справа №520/9969/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 63 від 20.04.2026 року про відмову в перерахунку пенсії; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2026 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1507/26 вих. 13.03.2026 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні, оскільки з 2021 року законами про Державний бюджет України встановлюється спеціальний прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн для визначення базового посадового окладу судді, який є чинним та неконституційним не визнавався, що підтверджено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №240/9028/24 від 24.04.2025, якою відступлено від попередньої судової практики.

Окрім того, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві заявив клопотання про залучення у якості відповідача - Головне управління ПФУ в Харківській області.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу здійснює Головне управління ПФУ в Харківській області, де позивач перебуває на обліку, тоді як ГУ ПФУ в Донецькій області лише опрацювало заяву за принципом екстериторіальності.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання відповідача, суд зазначає, що пенсія та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є формами соціального захисту громадянина, котрі мають різну правову природу, але однаковий механізм призначення, обчислення, нарахування, виплати, перерахунку, а тому за відсутності чіткого визначення у національному законі України під правовою категорією "призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі письмового правового акту індивідуальної дії з приводу визначення правової підстави для призначення щомісячного грошового платежу та арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу визначення арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу відображення обчисленої арифметичної суми щомісячного грошового платежу за обліками автоматизованих інформаційних систем ПФУ; під правовою категорією "перерахунок пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення нового розміру арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти переказ безготівкових коштів з рахунків терорганів ПФУ в установах Державної казначейської служби України чи уповноважених банків на рахунки громадян в банках.

Відтак, у спірних правовідносинах владне управлінське волевиявлення з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (що поглинає етап обчислення грошової суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) віднесене до обсягу компетенції саме відповідача - ГУ ПФУ в Донецькій області як теоргану системи ПФУ, визначеного за правилом "екстериторіальності", а майбутнє виконання рішення про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за внутрішнім обліком тероргану ПФУ та управлінське волевиявлення з приводу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, у межах даного спору повноваження на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі звернення від 13.04.2026р. за правилом "екстериторіальності" передано у відання відповідача - ГУ ПФУ в Донецькій області, тому клопотання про залучення співвідповідача - ГУ ПФУ в Харківській області задоволенню не підлягає.

У якості окремої підстави для задоволення цього клопотання суд кваліфікує явну та очевидну індивідуалізацію (персоналізацію) сформульованої заявником вимоги позову в частині обтяження саме ГУ ПФУ в Донецькій області обов"язком здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці після перерахунку.

Жодних вимог з цього приводу заявником до ГУ ПФУ в Харківській області не сформульовано, а тому з огляду на приписи ч.1 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України суд не знаходить правових підстав для залучення до участі у справі суб"єкта владних повноважень, до якого позивачем не заявлено вимог позову.

Суд, вивчивши доводи усіх приєднаних до справи процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, повно та вичерпно з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник у спірних правовідносинах має правовий статус судді Харківського районного суду Харківської області у відставці, у якості отримувача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 30.05.2023р. знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області.

За викладеними у позові твердженнями, рішенням Голови Верховного Суду від 04.05.2022 року №102/0/149-22 заявник був відряджений до Машівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя з 05.05.2022 року.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя України від 29.05.2023 року № 560/2/15-23 заявник звільнений з посади судді Харківського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026р. по справі №200/2309/25 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Полтавській області 13.03.2026р. було видано довідку №02/1507/26вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного утримання суддям у відставці станом на 01.01.2026р. складає - 149.760,00 грн, у тому числі: 1) посадовий оклад - 99.840,00 грн; 2) доплата за вислугу років (50%) - 49.920,00 грн.

Заявник за власною ініціативою ініціював процедуру перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 13.03.2026р. №02/1507/26вих.

Звернення заявника за правилом "екстериторіальності" у межах спірних правовідносин було розглянуто та вирішено по суті суб"єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Донецькій області.

За зверненням заявника саме цим субєктом владних повноважень було прийнято рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.04.2026р. №63, умотивоване тим, що відповідно до ч.4 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, проте згідно з ст.7 Закону України від 03.12.2025р. №4695-ІХ "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу суддів, у 2026 році становить 2.102,00 грн (тобто на рівні 2020 року), а тому зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2026р. не відбулося і правові підстави для проведення перерахунку відсутні.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу соціального забезпечення учасника суспільних відносин - громадянина із правовим статусом судді у відставці у сфері пенсійного забезпечення регламентовані, насамперед, приписами спеціальної норми закону - ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Так, згідно з ч.1 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.2 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За правилом ч.4 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відносини з приводу одержання особою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці додатково деталізовані нормами Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України (затверджений постановою правління ПФУ від 25.01.2008р. №3-1 у редакції постанови правління ПФУ від 09.02.2023р. №7-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за №200/14891; далі за текстом - Порядок №3-1).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку №3-1 визначено, що приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1).

У силу спеціального застереження п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відтак, ключовим питанням у межах даного спору є наявність або відсутність обставин зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді Харківського районного суду Харківської області станом на 01.01.2026р. та, відповідно, наявність або відсутність підстав для перерахунку пенсійним органом щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також обсягу компетенції пенсійного органу за місцем обліку судді у відставці на вчинення власного управлінського волевиявлення з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026р. у випадку, коли раніше згадане управлінське волевиявлення було вчинено іншим терорганом системи Пенсійного фонду України за правилом "екстериторіальності".

Розглядаючи спір, суд зазначає, що згідно з ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У розумінні ч.1 ст.126 та ст.130 Конституції України умови виплати та розмір суддівської винагороди є невід`ємним елементом незалежності судді.

Спеціальним законом з питання визначення суддівської винагороди є Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII), ч.1 ст.135 якого передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, за правилами ч.2 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як то указано у ч.4 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Згідно з ч.5 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Окрім того, згідно з ч.1 ст.136 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Суд відмічає, що правова категорія "прожитковий мінімум" та правила застосування цієї правової категорії сформульовані законодавцем у положеннях Закону України від 15.07.1999р. №966-ХІV "Про прожитковий мінімум".

Так, за визначенням ст.1 Закону України від 15.07.1999р. №966-ХІV "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з ст.2 Закону України від 15.07.1999р. №966-ХІV "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Положеннями Закону України від 15.07.1999р. №966-ХІV "Про прожитковий мінімум" не передбачено можливості запровадження одразу декількох різновидів категорії "прожитковий мінімум" за критерієм професійної діяльності найманого працівника - публічного службовця.

Проте, у період часу 01.01.2025р.-31.12.2025р. виникла колізія між нормами п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, абз.4 ст.7 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та між абз.5 ст.7 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з іншої сторони в частині використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." замість використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "3.028,00грн.".

Окрім того, окреслена вище ситуація виникла і з 01.01.2026р. між нормами п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, абз.4 ст.7 Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з однієї сторони та між абз.5 ст.7 Закону України від 03.12.2025 №4695-ІХ "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з іншої сторони в частині використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." замість використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "3.328,00грн.".

Під час розгляду спорів аналогічної правової природи окружним адміністративним судом застосовувалась правова позиція, згідно з якою спеціальними нормами права у межах подібних правовідносин є приписи ч.1 ст.126, ст.130 Конституції України, ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII і норми відповідного акту законодавства з приводу Державного бюджету України в частині затвердження показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня кожного поточного календарного року, а не норми відповідного акту законодавства з приводу Державного бюджету України в частині затвердження показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - "2102,00грн.".

Проте, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025р. по справі №240/9028/24: законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні; Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Відтак, за правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025р. по справі №240/9028/24 під час обчислення суддівської винагороди у порядку ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" протягом проміжку часу 01.01.2021р.-31.12.2025р. належить використовувати показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "2.102,00грн.".

Разом із тим, за правовим висновком постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25 заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого в даному випадку встановлено на 01.01.2026 ("3.328,00 грн."), на іншу розрахункову величину, яка Законом України №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - "2102,00грн."), є протиправним.

Тож, за правовим висновком постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25 під час обчислення суддівської винагороди у порядку ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" з 01.01.2021р. належить використовувати показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня кожного поточного календарного року.

Суд відзначає, що згідно з абз.4 ст.7 Закону України від 03.12.2025р. №4695-ІХ "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2026р. складає величину - "3.328,00грн.".

Застосовуючи положення згаданих вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що саме обчислена у порядку ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода є розрахунковою базою для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у порядку ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025р. по справі №240/9028/24 та постанова Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25 містять взаємовиключні правові висновки з приводу правил обчислення суддівської винагороди у порядку ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", а це питання є суто спором про право, а не спором про факт.

Тому суд вважає, що у даному конкретному випадку згідно з ст.8 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) пріоритет у застосуванні належить віддати правовому висновку постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25, адже протилежний підхід у тлумаченні змісту наведених вище норм права з приводу правил обчислення суддівської винагороди не може бути не кваліфікований у якості відмови у доступі до суду (відмові у правосудді за правовими позиціями рішення Європейського суду з прав людини у справі Melgarejo Martines de Abellanosa та Inmobilizados y Gestiones SL проти Іспанії №79530/17 від 14.09.2021р.).

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як то указано у ч.6 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи викладені вище міркування, з обсягу добутих у справі доказів окружний адміністративний суд не знаходить об"єктивних даних для неврахування у межах спірних правовідносин правових висновків саме постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 по справі №200/2309/25 .

Відтак, у межах спірних правовідносин наявні правові підстави для визнання неправомірним фактично вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення у формі рішення від 20.04.2026 року №63 щодо відмови у обчисленні щомісячного довічного грошового утримання заявника на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 13.03.2026 року №02/1507/26 (у якій розрахунок суддівської винагороди здійснено з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3.328,00 грн, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25).

Розвязуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.242, ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Окрім того, суд зважає, що за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у рішенні, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і є перешкодою для вчинення за цим зверненням будь-яких волевиявлень управлінського характеру, що спонукає суд до визнання протиправним реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення у формі рішення.

У ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень не було наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимогам закону реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення з приводу відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026р. із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатної особи - 2.102,00грн.

Тож, оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку субєктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Донецькій області з урахуванням ч.5 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, у той час як використані заявником доводи узгоджуються із приписами ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються визнанням протиправної спірної відмови і обтяженням суб"єкта владних повноважень обов`язком здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2026р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - 3.328,00грн. як то і указано у виданій на ім`я заявника довідці ТУ ДСА України в Полтавській області про підвищений розмір суддівської винагороди.

Вирішуючи спір за епізодом вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області про виплату грошового утримання судді у відставці суд зазначає, що пенсія та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є формами соціального захисту громадянина, котрі мають різну правову природу, але однаковий механізм призначення, обчислення, нарахування, виплати, перерахунку, а тому за відсутності чіткого визначення у національному законі України під правовою категорією "призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі письмового правового акту індивідуальної дії з приводу визначення правової підстави для призначення щомісячного грошового платежу та арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу визначення арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу відображення обчисленої арифметичної суми щомісячного грошового платежу за обліками автоматизованих інформаційних систем ПФУ; під правовою категорією "перерахунок пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення нового розміру арифметичної суми щомісячного грошового платежу; під правовою категорією "виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти переказ безготівкових коштів з рахунків терорганів ПФУ в установах Державної казначейської служби України чи уповноважених банків на рахунки громадян в банках.

Відтак, у спірних правовідносинах владне управлінське волевиявлення з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (що поглинає етап обчислення грошової суми щомісячного грошового платежу) віднесене до обсягу компетенції саме відповідача - ГУ ПФУ в Донецькій області як теоргану системи ПФУ, визначеного за правилом "екстериторіальності", а майбутнє виконання рішення з приводу нарахування арифметичної суми щомісячного грошового платежу за внутрішнім обліком тероргану ПФУ та управлінське волевиявлення з приводу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто - ГУ ПФУ в Харківській області.

Тож за даним епізодом вимоги позову підлягають залишенню без задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-12, 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про залучення у якості співвідповідача ГУ ПФУ в Харківській області - залишити без задоволення.

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №63 від 20.04.2026р. про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 13.03.2026р. №02/1507/26вих.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01.02.2026р. перерахунок ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 13.03.2026р. №02/1507/26вих.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код - 13486010; місцезнаходження - 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті судового збору у сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко