Справа № 990/574/25
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2026-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2026 року

м. Київ

справа № 990/574/25

адміністративне провадження № П/990/574/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді Коваленко Н.В.,

суддів: Єзерова А.А., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та підстав позову

1. У грудні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачі) звернулися до Верховного Суду як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (далі - також ВРП, Рада, відповідач), у якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо не проведення автоматизованого розподілу поданої позивачами дисциплінарної скарги від 29 вересня 2025 року щодо судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 ;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя провести автоматизований розподіл поданої позивачами дисциплінарної скарги від 29 вересня 2025 року щодо судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 .

2. У доводах позову зазначається, що наприкінці вересня 2025 року позивачі подали дисциплінарну скаргу щодо судді Касаційного цивільного суду у Верховному Суді ОСОБА_5 (далі - також суддя Усик Г.І.; дисциплінарна скарга), однак ВРП не здійснила її автоматизованого розподілу в порядку, визначеному законодавством, й надала письмову відповідь про те, що вказаний у скарзі суддя Верховного Суду наразі є членом Ради і не здійснює правосуддя. У цій же відповіді, наданої за підписом заступниці Голови ВРП О. Кваші, заявників повідомлено, що чинним законодавством не передбачено притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності за дії, вчинені ними під час виконання повноважень на посаді члена Ради.

3. Позивачі вважають, що ВРП, не здійснивши автоматизований розподіл поданої ними дисциплінарної скарги й надавши, на їхню думку, формальну відповідь з порушеного у скарзі питання, діяла всупереч вимог законодавства й допустила протиправну бездіяльність, яка порушує їх права.

4. Заявники вважають, що ВРП, отримавши дисциплінарну скаргу щодо судді, який не звільнений з цієї посади і повноваження якого не припинені у встановленому законом порядку, у будь-якому випадку мали б здійснити автоматизований розподіл такої скарги між членами Ради й розглянути її відповідно до тієї правової регламентації та спеціальної процедури, яку законодавець визначив для розгляду саме дисциплінарних скарг на суддю, здійснивши автоматизований розподіл такої скарги серед усіх дисциплінарних інспекторів Ради, а не надавати відповідь у порядку, передбаченому законодавством для розгляду звернень громадян, яке не поширює дію на спірні у цій справі правовідносини.

5. Окрему увагу позивачі звертають на те, що суддя ОСОБА_5 , хоча й був обраний членом ВРП і станом на момент виникнення спірних правовідносин обіймав посаду Голови цього органу, однак не позбавлений статусу судді, у зв`язку з чим на нього розповсюджуються усі вимоги, визначені Конституцією та законами України, Кодексом суддівської етики, зокрема, в частині дотримання етичних та професійних стандартів (обов`язків) судді, які за Бангалорськими принципами поведінки суддів не обмежуються залою суду.

6. На думку позивачів, усі твердження ОСОБА_5 , висловлені ним у інтерв`ю як публічною особою та суддею у статусі члена ВРП, прямо стосуються його обов`язку підтримувати авторитет правосуддя і повинні з ним узгоджуватись.

7. В позовній заяві наведені факти про те, що 22 вересня 2025 року Голова ВРП ОСОБА_5 в інтерв`ю, опублікованому в мережі «Інтернет» на вебсайті «Sud.ua», публічно висловив сумніви щодо професійності та доброчесності діючих суддів, зробивши таким чином гучну заяву, яка викликала досить негативне сприйняття в юридичній спільноті.

8. Як зауважують позивачі, така заява ОСОБА_5 , зроблена ним прилюдно як Головою ВРП, який має захищати інтереси судової влади, призвела до негативних наслідків у вигляді прямої та незворотної шкоди суспільній довірі до правосуддя.

9. Така поведінка ОСОБА_5 , на переконання позивачів, порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, є проявом неповаги до інших суддів, а тому, за твердженням заявників, утворює склад дисциплінарного проступку судді, визначений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що, своєю чергою, зумовлює виникнення права на подання дисциплінарної скарги щодо судді з вказаних підстав, яка повинна бути розглянута відповідно до встановленої законом процедури.

10. За доводами позову, надана за підписом заступниці Голови ВРП відповідь є нічим іншим як спробою протиправно підмінити спеціальну процедуру дисциплінарного провадження загальною процедурою розгляду звернень громадян та уникнення дисциплінарного провадження щодо очільника органу, який уповноважений законом на розгляд таких скарг, шляхом блокування початку дисциплінарного провадження. Згідно з аргументами позивачів, відмова ВРП розслідувати дії власного Голови за встановленою законом процедурою є формою корпоративного самозахисту, що, як вважають заявники, підриває довіру до Ради як до неупередженого дисциплінарного органу й створюють у стороннього спостерігача обґрунтований сумнів у тому, що відповідач діяв об`єктивно та неупереджено.

11. З огляду на зазначене, позивачі вважають, що у спірних правовідносинах відповідач діяв всупереч приписів частини другої статті 19 Конституції України та без дотримання критеріїв, визначених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, у спосіб, не передбачений законом, та з перевищенням наданих ВРП повноважень.

ДОВОДИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧКИ ЩОДО НИХ

12. Вища рада правосуддя проти доводів позову заперечує й у відзиві на позов зазначає, що станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин суддя Усик Г.І. є членом ВРП та обіймає посаду Голови цього органу, у зв`язку з чим за законом не може і фактично не здійснює повноважень як суддя Касаційного цивільного суду у Верховному Суді.

13. За позицією ВРП, чинним законодавством не передбачено притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності за дії, вчинені ними під час виконання повноважень на посаді члена Ради.

14. Ураховуючи викладене, відповідач вважає, що у цьому випадку не виникло передбачених законом правових та фактичних підстав для ініціювання розгляду питання про притягнення до відповідальності судді ОСОБА_5 , який є членом ВРП та Головою цього органу.

15. У відповіді на відзив ВРП також стверджує, що адресована позивачам відповідь за підписом заступниці Голови Ради була оформлена і надана з дотриманням визначеної законом процедури уповноваженою на те особою.

16. З урахуванням вказаного, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, тобто з дотриманням вимог законодавства, і жодних прав позивачів не порушив.

17. Зважаючи на таке, відповідач просить відмовити у задоволенні поданого у цій справі позову в повному обсязі.

18. Відповідь на відзив не надійшла, що не є визначеною процесуальним законом перешкодою для розгляду цієї справи по суті спору.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

19. На підставі наявних у справі матеріалів, Верховний Суд з`ясував, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали дисциплінарну скаргу щодо судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 , яка датована 24 вересня 2025 року (а.с. 21 том 1) та надійшла до ВРП 03 жовтня 2025 року (вх. № 3722/0/6-25).

20. За змістом вказаної дисциплінарної скарги її заявники покликались на наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

21. У прохальній частині скарги наводились вимоги про притягнення судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення судді з посади за частинами восьмою, дев`ятою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

22. Листом від 28 жовтня 2025 року № 20953/0/9-25 за підписом заступника Голови ВРП ОСОБА_6 , який адресований та направлений засобами поштового зв`язку ОСОБА_7 та іншим заявникам, Рада повідомила, зокрема, що суддя Усик Г.І. є членом Вищої ради правосуддя, обіймає посаду її Голови, та не здійснює правосуддя.

23. У цьому ж листі вказано, що чинним законодавством України не передбачено притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності за дії, вчинені під час виконання ними повноважень на посаді члена Вищої ради правосуддя. Ураховуючи викладене, ВРП повідомила, що не має підстав для ініціювання розгляду питання про звільнення Голови ВРП ОСОБА_5 з посади судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

24. Наявні у справі матеріали підтверджують, що автоматизований розподіл скарги, зареєстрованої у канцелярії ВРП 03 жовтня 2025 року за вх. № 3722/0/6-25, між членами Ради не здійснювався й такі обставини сторонами визнаються і не заперечуються. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

25. За приписами частини першої, другої, дев`ятої статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка (…) складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ. Вища рада правосуддя набуває повноважень за умови обрання (призначення) щонайменше п`ятнадцяти її членів, серед яких більшість становлять судді.

26. Нормативно-правові засади діяльності Вищої ради правосуддя, її повноваження, засади організації та порядок діяльності окрім Конституції України, визначаються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що закріплено у частині першій статті 2 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

27. За своїм правовим статусом, визначеним у частині першій статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

28. У частині першій статті 21 наведеного Закону зазначено, що на час виконання повноважень члени Вищої ради правосуддя з числа суддів та прокурорів відряджаються до Вищої ради правосуддя із збереженням за ними посад, які вони обіймали на момент обрання (призначення) членами Вищої ради правосуддя.

29. Статтею 6 цього Закону закріплені вимоги та обмеження щодо членів Вищої ради правосуддя, а саме: члени Вищої ради правосуддя, крім Голови Верховного Суду, здійснюють свої повноваження на постійній основі; члени Вищої ради правосуддя у своїй діяльності та поза її межами повинні дотримуватися встановлених для судді етичних стандартів; член Вищої ради правосуддя, який є суддею, не може здійснювати правосуддя (крім Голови Верховного Суду).

30. Члени Вищої ради правосуддя у своїй діяльності та поза її межами повинні дотримуватися встановлених для судді етичних стандартів як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя. Таке правило передбачене у нормах частини сьомої статті 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», яка визначає права та обов`язки члена Вищої ради правосуддя.

31. Грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом члена Вищої ради правосуддя або виявило його невідповідність займаній посаді, допущення іншої поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя, є однією з підстав для звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади у розумінні пункту третього частини першої статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що рішення про звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади з підстав, визначених пунктами 3-6 частини першої цієї статті, приймається органом, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, за поданням Вищої ради правосуддя. Рішення про внесення подання про звільнення члена Вищої ради правосуддя ухвалюється більшістю від складу Вищої ради правосуддя. З дня внесення зазначеного подання такий член Вищої ради правосуддя відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.

32. Частиною другою статті 2 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» встановлено, що Вища рада правосуддя затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.

33. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 затверджений Регламент Вищої ради правосуддя (далі - також Регламент ВРП; у редакції рішення Вищої ради правосуддя від 21 листопада 2023 року № 1068/0/15-23 зі змінами, чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

34. За нормами пунктів 3.4-3.6 Регламенту ВРП у разі виявлення фактів, які свідчать про вчинення членом Ради діяння, передбаченого пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону, Голова Ради ініціює визначення члена Ради шляхом автоматизованого розподілу справ для здійснення перевірки виявлених обставин. Член Ради готує попередній висновок по суті цього питання, при підготовці якого він вправі опитувати працівників cекретаріату Ради, пропонувати надати пояснення члену Ради, перевірку щодо дій або бездіяльності якого він здійснює, робити запити в порядку, передбаченому статтею 31 Закону, здійснювати інші організаційні дії щодо підготовки цього питання до розгляду. Підготовка попереднього висновку щодо фактів вчинення членом Ради діяння, визначеного пунктами 3-6 частини першої статті 24 Закону, і розгляд питання про внесення до органу, що обрав або призначив члена Ради, подання про звільнення члена Ради здійснюється в межах строку, передбаченого частиною шостою статті 20 Закону.

Зупинення повноважень члена Ради здійснюється в порядку, визначеному частиною шостою статті 20 Закону.

Питання про внесення до органу, що обрав або призначив члена Ради, подання про звільнення члена Ради розглядається на пленарному засіданні Ради. Таке рішення вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя.

35. Згідно з положеннями частини шостої статті 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», якщо в діях члена Вищої ради правосуддя є ознаки, які свідчать про обґрунтованість наявних підстав для звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади, визначені пунктами 3-6 частини першої статті 24 цього Закону, Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про зупинення повноважень такого члена Вищої ради правосуддя до закінчення встановленої законом процедури, в якій відповідні факти мають бути встановлені, в сукупності не більше двох місяців. Рішення про зупинення повноважень члена Вищої ради правосуддя вважається ухваленим, якщо за нього проголосувала більшість членів Вищої ради правосуддя від її складу.

36. Повноваження члена Вищої ради правосуддя припиняються у разі: припинення повноважень судді або звільнення з посади судді (крім виходу судді у відставку) з підстав, визначених Конституцією України. Повноваження члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених частиною першою цієї статті, припиняються з настанням відповідної події (пункт 5 частини першої, частина друга статті 25 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

37. За змістом частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні визначається законом.

38. Таким законом є Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», який (згідно з преамбулою до нього) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

39. Частиною першою статті 53 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

40. У разі призначення судді членом Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України він відряджається для роботи в цих органах на постійній основі. За членами цих органів - суддями зберігаються гарантії матеріального, соціального та побутового забезпечення, визначені законодавством для суддів.

Відрядження на роботу до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, Ради суддів України не вважається сумісництвом (частина п`ята, речення друге частини сьомої статті 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

41. Права та обов`язки судді встановлені у статті 56 вказаного Закону, згідно з пунктом 2 частини сьомої якої суддя зобов`язаний: дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

42. Питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України за пропозицією Ради суддів України (частина перша статті 58 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

43. Стаття 115 зазначеного Закону регламентує звільнення судді з посади у разі вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками й у частині першій, другій містить такі норми:

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади.

Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

44. Підстава для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності вважається встановленою Дисциплінарною палатою (Вищою радою правосуддя) за результатами розгляду дисциплінарної справи, якщо докази, надані та отримані в межах дисциплінарного провадження, є чіткими та переконливими для підтвердження існування такої підстави (частина шістнадцята статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя).

45. Питання, пов`язані з дисциплінарною відповідальністю судді, врегульовує розділ VI Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (статті 106-111 зазначеного Закону).

46. За правилами абзацу першого частини першої, частини третьої статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників.

47. Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

48. До суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.

Такі положення містяться у нормах пункту 6 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а пункт 1 частини восьмої цієї ж статті встановлює, що дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі: вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

49. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, у розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду (підпункти 1, 7 вказаної статті).

50. Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону. Зазначені норми містить частина перша статті 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

51. Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів унормований главою 4 розділу ІІ Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (статті 42-50).

52. Частиною другою, пунктом 1 частини третьої статті 42 вказаного Закону визначено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання Вищою радою правосуддя скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання Вищою радою правосуддя відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання Вищою радою правосуддя відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Дисциплінарне провадження включає, зокрема: попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи.

53. Попередня перевірка дисциплінарної скарги регламентована статтею 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», частина перша якої встановлює таке правове регулювання:

Дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач):

1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;

2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;

3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;

4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів.

54. У пункті 1 частини п`ятої статті 292 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» зазначено, що дисциплінарний інспектор, зокрема, проводить попередню перевірку дисциплінарної скарги та матеріалів, переданих йому за результатами автоматизованого розподілу справ.

55. Статтею 32 цього ж Закону (частини перша, друга) передбачено, що для здійснення розподілу справ у Вищій раді правосуддя, її органах діє автоматизована система розподілу справ (визначення члена Вищої ради правосуддя - доповідача, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя - доповідача).

Положення про автоматизовану систему розподілу справ затверджується Вищою радою правосуддя.

56. Відповідно до зазначеної статті рішенням Вищої ради правосуддя 16 листопада 2017 року № 3689/0/15-17 затверджене Положення про автоматизовану систему розподілу справ, яке згідно з абзацом першим пункту 1.2 розділу І цього Положення визначає порядок функціонування у Вищій раді правосуддя (її органах) автоматизованої системи визначення члена Вищої ради правосуддя - доповідача, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя - доповідача під час здійснення ними повноважень відповідно до Конституції України та законів України.

57. В абзаці другому цього ж пункту закріплено, що автоматизована система забезпечує об`єктивний та неупереджений розподіл справ між членами Вищої ради правосуддя, дисциплінарними інспекторами Вищої ради правосуддя з дотриманням принципу випадковості, у хронологічному порядку надходження справ, у рівній кількості з урахуванням коефіцієнтів навантаження.

58. Наведений в Положенні термін «справа» вживається в такому значенні, зокрема: скарги щодо дисциплінарних проступків суддів (дисциплінарні скарги), дисциплінарні справи (абзац чотирнадцятий підпункту 6 пункту 1.5 розділу І Положення про автоматизовану систему розподілу справ).

59. Справи розподіляються між усіма членами Вищої ради правосуддя та між усіма дисциплінарними інспекторами Вищої ради правосуддя з урахуванням вимог пунктів 2.5, 2.6 Положення. На підставі внесеної інформації автоматизована система визначає члена Вищої ради правосуддя, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя (абзац перший пункту 1.3 розділу І, абзац перший пункту 2.5 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему розподілу справ).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

60. Позивачі у цій справі твердять, що вони мають гарантоване законом право на подання дисциплінарної скарги щодо судді, який не звільнений з такої посади і повноваження якого як судді не припинені. За доводами позову, перебування судді на посаді члена ВРП не визначено законом як підставу, яка унеможливлює подання дисциплінарної скарги щодо такого судді.

61. Вища рада правосуддя наголошує, що суддя, який є членом Ради і відряджений для роботи у вказаному органі на постійній основі, не може і фактично не здійснює правосуддя, а отже не виконує жодних повноважень судді. У такому разі, за позицією відповідача, законодавство не передбачає можливості притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за дії, вчинені ними під час виконання повноважень на посаді члена Ради.

62. Надаючи правову оцінку зазначеним доводам сторін, враховуючи фактичні обставини цієї справи та правову регламентацію правовідносин, у яких виник спір, Верховний Суд виходить з такого.

63. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя як колегіального, незалежного конституційного органу державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі, визначаються виключно Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя» та «Про судоустрій і статус суддів», а процедурні питання здійснення ВРП своїх повноважень регулює затверджений нею Регламент. Саме такий вичерпний перелік акті, які визначають нормативно-правові засади діяльності Ради, наведений у статті 2 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

64. Виключно нормами Закону України «Про Вищу раду правосуддя» регламентовані вимоги та обмеження щодо членів Вищої ради правосуддя, (стаття 6), їх правовий статус, у тому числі права, обов`язки та гарантії діяльності членів Вищої ради правосуддя (статті 20, 21), підстави і процедура звільнення з такої посади (стаття 24), випадки, що зумовлюють припинення повноважень членів ВРП (стаття 25).

65. Зазначені норми чітко встановлюють, що:

Члени Вищої ради правосуддя, крім Голови Верховного Суду, здійснюють свої повноваження на постійній основі й у своїй діяльності та поза її межами повинні дотримуватися встановлених для судді етичних стандартів як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя;

На час здійснення суддею повноважень члена Вищої ради правосуддя він не може брати участі в органах суддівського самоврядування;

На час виконання повноважень члени Вищої ради правосуддя з числа суддів відряджаються до Вищої ради правосуддя із збереженням за ними посад, які вони обіймали на момент обрання (призначення) членами Вищої ради правосуддя;

Член Вищої ради правосуддя у своїй діяльності є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання;

Рішення про звільнення члена Вищої ради правосуддя з посади з підстав, зокрема, допущення поведінки, що підриває авторитет та суспільну довіру до правосуддя та судової влади, у тому числі недотримання етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя, приймається органом, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, за поданням Вищої ради правосуддя, рішення про внесення якого ухвалюється більшістю від складу ВРП.

66. З такого правового регулювання констатується, що члени Вищої ради правосуддя з числа суддів здійснюють свої повноваження на постійній основі, відряджаються до ВРП із збереженням за ними посади судді й під час виконання таких повноважень правосуддя не здійснюють, за винятком Голови Верховного Суду, який входить до складу Ради за посадою.

67. Зважаючи, що такий суддя на час виконання повноважень члена ВРП не здійснює правосуддя і в цей період на постійній основі виконує виключно і безпосередньо повноваження на зазначеній посаді, то така його діяльність і правовий статус, включно з гарантіями незалежності від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, регламентуються саме Законом України «Про Вищу раду правосуддя» як спеціальним актом законодавства у окресленій сфері правовідносин.

68. Тому Закон України «Про Вищу раду правосуддя» має пріоритет у застосуванні перед іншими законами, які застосовуються в частині, які йому не суперечать, зокрема, в питаннях заходів і процедури реагування на ймовірні факти недотримання членом ВРП чи його Головою етичних стандартів судді як складової професійної етики члена Вищої ради правосуддя.

69. З моменту складання присяги члена ВРП суддя, обраний на вказану посаду, набуває і виконує повноваження саме на цій посаді й має правовий статус, регламентований виключно Законом України «Про Вищу раду правосуддя» як спеціальним актом законодавства, який не містить норм, що передбачали б можливість притягнення члена Ради з числа суддів до дисциплінарної відповідальності в порядку, визначеному розділом VI Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з виконанням суддею вказаних повноважень.

70. Досліджуючи питання правового статусу члена ВРП у світлі аргументів сторін цієї справи та предмету спору, Верховний Суд не оминає увагою й релевантні спірним правовідносинам міжнародні акти.

71. Так, у пункті 12 Висновку № 10 (2007) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо судової ради на службі суспільства зазначено, що, крім певної ролі в управлінні судовою системою, судова рада повинна також бути автономним органом судової влади, який забезпечує здійснення суддями своїх функцій, запобігаючи будь-якому контролю з боку виконавчої та законодавчої влади й неналежному впливу всередині судової системи.

72. Окрім цього, згідно з Рекомендаціями щодо незалежності судочинства та підзвітності суддів (Варшавські рекомендації, 2023 рік) держави - учасниці Організації з безпеки і співробітництва в Європі визнали незалежність суддів та безстороннє функціонування державної судової служби одним з елементів правосуддя, який є важливим для повного вираження притаманної всім людям гідності та рівних і невід`ємних прав. Наголосили, що, з огляду на роль рад суддів та органів суддівського самоврядування у захисті незалежності судочинства в цілому, ради суддів та органи суддівського самоврядування, у разі їх створення, самі повинні бути незалежними та безсторонніми. Їхні члени повинні користуватися гарантіями незалежності, подібними до гарантій незалежності суддів.

73. Із міжнародних стандартів незалежності судової влади вбачається обов`язок усіх державних та інших установ поважати і дотримуватися незалежності судової влади, яка самостійно, без стороннього впливу з боку будь-яких органів державної влади та посадових осіб здійснювала б усі належні їй функції.

74. Виходячи з вищенаведеного, Верховний Суд висновує, що незалежність членів Вищої ради правосуддя, як і суддів, від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання - гарантується. Щодо членів Вищої ради правосуддя, у тому числі й тих, які є суддями, повинні дотримуватися закріплені спеціальним законом гарантії діяльності на такій посаді, зокрема стосовно незалежності, які відповідають їхній ролі у забезпеченні незалежності правосуддя і повністю унеможливлюють будь-який вплив на них.

75. Член Вищої ради правосуддя під час здійснення своїх повноважень є незалежним, керується виключно Конституцією та законами України і не може зазнавати будь-якого незаконного впливу, тиску, вимог чи втручання, у тому числі шляхом ініціювання не передбачених спеціальним законом процедур, в межах яких надається оцінка законності його діяльності як члена ВРП поза межами компетенції відповідного органу.

76. Встановлення виключно у нормах Закону України «Про вищу раду правосуддя» та затвердженого на його виконання Регламенту ВРП особливої (спеціальної) процедури порушення питання про звільнення з посади члена ВРП у зв`язку з недотриманням ним етичних стандартів й перевірки пов`язаних з цим обставин, окремого порядку прийняття відповідного рішення за результатом розгляду такого питання лише конкретно визначеним суб`єктом (органом), обумовлене правовим статусом Вищої ради правосуддя і покликане забезпечити вищезгадані гарантії діяльності її членів, унеможливити використання будь - яких не передбачених вказаним Законом засобів, зокрема, через не сумісні з правовим статусом членів ВРП дисциплінарні скарги, як способу впливу на них.

77. Відповідаючи на основне питання цього спору, Верховний Суд констатує, що на час виконання суддею повноважень члена ВРП стосовно такого судді не може бути ініційована передбачена розділом VI Закону України «Про судоустрій і статус суддів» процедура дисциплінарного провадження, якщо підстави подання дисциплінарної скарги обґрунтовані фактами, які пов`язані з діяльністю на вказаній посаді та є результатом реалізації визначених законом повноважень члена Вищої ради правосуддя.

78. На підставі наявних у матеріалах справи та досліджених у встановленому процесуальним законом порядку доказів Суд з`ясував, що у спірних правовідносинах позивачі подали до ВРП дисциплінарну скаргу стосовно судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 , який станом на дату подання дисциплінарної скарги був відряджений до Вищої ради правосуддя для роботи на посаді члена вказаного органу, перебував на цій посаді й виконував пов`язані з нею повноваження, які у визначеному законом порядку не припинені.

79. Обставини щодо відрядження судді ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя, фактичного його перебування на посаді члена ВРП та виконання ним таких повноважень сторонами визнаються і не заперечуються, до того ж, підтверджуються наявним у матеріалах справи на аркушах 23-24 у томі 1 доказами (листом ВРП від 28 жовтня 2025 року № 20953/0/9-25).

80. Зі змісту наведених у дисциплінарній скарзі доводів (а.с. 14-22 у томі 1) можна зрозуміти, що така подана у зв`язку з публікацією 22 вересня 2025 року в мережі «Інтернет» на вебсайті «Sud.ua» матеріалів Судово - юридичної газети під заголовком «Нові судді будуть кращими, ніж ті судді, що є зараз - Вища рада правосуддя анонсувала «велике оновлення» суддівського корпусу», в якій, за твердженнями скаржників, ОСОБА_5 , діючи як Голова ВРП, у наданому ним інтерв`ю в засобах масової інформації публічно висловив сумніви щодо професійності та доброчесності діючих суддів, чим завдав прямої та незворотної шкоди суспільній довірі до правосуддя, тобто допустив поведінку, яка порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що, на думку скаржників, є проявом неповаги до інших суддів й утворює склад дисциплінарного проступку судді, визначений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

81. Такі обставини свідчать, що подана позивачами дисциплінарна скарга ґрунтувалась на фактах, які мали місце під час діяльності ОСОБА_5 як Голови ВРП та члена цього органу і безпосередньо пов`язані з виконанням саме цих повноважень.

82. У світлі таких обставин та з огляду на правову регламентацію спірних у цій справі правовідносин, визначений законом правовий статус Вищої ради правосуддя та її членів, наявні у них гарантії діяльності, Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про відсутність у цьому випадку закріплених нормативно юридичних підстав для ініціювання процедури дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5 в порядку розділу VI Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з фактами, пов`язаними із здійсненням ним діяльності на посаді члена ВРП та Голови цього органу, що, своєю чергою, унеможливлює автоматизований розподіл поданої позивачами дисциплінарної скарги.

83. Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 27 лютого 2020 року в справі №800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі №9901/369/21, від 16 квітня 2026 року у справі № 990/555/25 та інших) зазначала про те, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

84. У справі ж, яка розглядається, у ВРП не виник заснований на нормах закону обов`язок здійснення автоматизованого розподілу поданої позивачами дисциплінарної скарги, а тому Верховний Суд відхиляє доводи позову про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, які, до того ж, не містять належних покликань на відповідні правові підстави для вчинення Радою таких дій.

85. За наведеного, Верховний Суд констатує, що заявлена у позові вимога про визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя щодо непроведення автоматизованого розподілу поданої позивачами дисциплінарної скарги від 29 вересня 2025 року щодо судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_5 , яка є основною вимогою позову, задоволенню не підлягає.

86. Вимога позову про зобов`язання Вищої ради правосуддя провести автоматизований розподіл такої дисциплінарної скарги є похідною від вищезазначеної вимоги, а тому в її задоволенні також належить відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

87. Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

88. Оскільки Верховний Суд за результатом розгляду цієї справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, то й передбачених законом підстав для розподілу понесених заявниками судових витрат у такому разі не виникло і такий розподіл Суд не здійснює.

Керуючись статтями 2, 22, 139, 241-246, 250, 258, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Н.В. Коваленко

Судді А.А. Єзеров

В.М. Кравчук

О.П. Стародуб

С.М. Чиркін