Справа № 127/2755/26
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 127/2755/26

12 травня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянтом також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, мотивоване тим, що первинна апеляційна скарга була подана Департаментом патрульної поліції 04.03.2026, тобто у строк, передбачений статтею 286 КАС України. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2026 апеляційну скаргу повернуто апелянту. В свою чергу, після повернення апеляційної скарги, апелянт повторно подає апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Досліджуючи дане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності регулюються статтею 286 КАС України.

Зокрема, відповідно до ч.4 ст. 286 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення прийнято 19 лютого 2026 року. Як встановлено з матеріалів справи, копію рішення доставлено до електронного кабінету відповідача 01.03.2026. Вказане відповідачем не заперечується. Первинну апеляційну скаргу Департаментом патрульної поліції подано 04.03.2026.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору та встановлено строк для усунення недоліків.

Копію зазначеної ухвали апелянтом отримано через підсистему «Електронний суд» 09.03.2026 о 17:30, а останнім днем строку для усунення недоліків було 16.03.2026.

Як убачається з матеріалів справи, документ про сплату судового збору датований 12.03.2026, тобто судовий збір було сплачено апелянтом у межах строку, встановленого судом для усунення недоліків апеляційної скарги.

Разом із тим доказ сплати судового збору подано до суду лише 18.03.2026, тобто після закінчення встановленого судом строку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2026 у задоволенні заяви про поновлення строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Звертаючись повторно з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що первинну апеляційну скаргу було подано у межах строку, визначеного статтею 286 КАС України, а також зазначає про наявність у нього твердого наміру реалізувати право на апеляційне оскарження.

Оцінюючи наведені доводи, суд зазначає, що право особи на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення, передбачене положеннями частини восьмої статті 169 КАС України, не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Сам по собі факт подання первинної апеляційної скарги у межах установленого законом строку не звільняє особу від обов`язку належного виконання процесуальних обов`язків, зокрема щодо своєчасного усунення недоліків апеляційної скарги.

Повернення апеляційної скарги у даному випадку відбулося виключно внаслідок невиконання апелянтом вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк.

При цьому суд звертає увагу, що апелянтом не наведено жодних нових обставин, які б свідчили про існування об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного подання документа про сплату судового збору.

Натомість наведені у клопотанні доводи фактично зводяться до повторного посилання на обставини, яким уже була надана оцінка судом апеляційної інстанції в ухвалі від 24.04.2026 та які визнані неповажними.

Посилання апелянта на наявність наміру реалізувати право на апеляційне оскарження не є поважною причиною пропуску строку у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки поновлення процесуального строку пов`язується виключно з наявністю об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Суд також враховує, що апелянт є суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти належно, сумлінно та забезпечувати дотримання встановлених процесуальним законом строків.

Неналежна організація внутрішньої діяльності суб`єкта владних повноважень та несвоєчасне виконання процесуальних обов`язків не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

У постанові від 21.11.2019 у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 10.09.2020 у справі №815/6482/15.

Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.06.2021 у справі №320/2061/20.

Ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів.

Обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, апелянт є суб`єктом владних повноважень і неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з його боку, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

В даному випадку відповідач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Згідно з ч.1,3 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. Тобто, реалізація апелянтом права на звернення до суду з апеляційною скаргою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2026.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску Департаменту патрульної поліції Національної поліції України строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2026 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.