Справа № 380/16680/24
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року

м. Київ

справа №380/16680/24

адміністративне провадження № К/990/53890/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу № 380/16680/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправними та скасування постанови, розпорядження, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 (суддя Желік О. М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 (головуючий суддя Запотічний І. І., судді Довга О. І., Шинкар Т. І.),

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» (далі - ТОВ «Львівгаз Збут», Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія, відповідач), у якому просила визнати протиправними та скасувати:

- постанову Комісії від 06.02.2024 № 260 «Про застосування санкцій до ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу»;

- розпорядження Комісії від 06.02.2024 № 31-р «Про усунення порушення ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство стверджувало про протиправність спірних постанови та розпорядження, оскільки при їх прийнятті відповідач порушив норми чинного законодавства, зокрема не врахував: статус позивача як попереднього постачальника природного газу; наявність обов`язку у споживачів самостійно звернутися до постачальника із заявою про отримання компенсації; настання форс-мажорних обставин (введення на території України воєнного стану, значне скорочення штату працівників товариства, великий обсяг звернень побутових споживачів щодо повернення коштів).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 31.03.2025, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025, повністю задовольнив позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що за результатами проведення позапланової перевірки ТОВ «Львівгаз Збут» Комісія встановила порушення останнім пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201 (далі - Ліцензійні умови), а саме:

підпункту 18 в частині складання звітності, затвердженої НКРЕКП, щодо провадження господарської діяльності з постачання природного газу та подання її до НКРЕКП у встановленому порядку, зокрема, форми № 4 за 2-ий квартал 2023 року;

підпункту 23 у частині надання документів, інформації та звітності, що містять достовірні дані, необхідні для виконання НКРЕКП своїх повноважень в обсягах та у строки, встановлені НКРЕКП (але не менше як протягом 10 робочих днів, крім запитів під час здійснення заходів державного нагляду (контролю)), зокрема, звітності за формою №4 за 2-й квартал 2023 року, що містить достовірні дані;

підпункту 25 щодо дотримання Стандартів та вимог, зокрема, дотримання пунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 3 Стандартів та вимог щодо забезпечення мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу споживачу, надання споживачам компенсації у разі недотримання мінімальних стандартів якості.

Суди врахували, що відповідно до підпункту 4 пункту 11.5 розділу XI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831 (далі - Типовий договір), дія цього договору припиняється у разі реєстрації споживача в Реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи у порядку, визначеному Правилами постачання та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493. У такому випадку дія цього Договору припиняється на наступний день після реєстрації споживача в Реєстрі іншого постачальника.

З 01.05.2022 побутові споживачі були виключені з Реєстру постачальника ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» і дія Типового договору між ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» та побутовими споживачами з 02.05.2022 була припинена, тоді як відповідач перевіряв період діяльності Товариства з 01.04.2023 по 04.01.2024.

Також суди встановили, що 24.01.2024 Товариство направило Комісії заперечення на акт перевірки, до яких долучило копію сертифікату Львівської торгово-промислової палати № 4600-24-0043 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Дата настання обставин: 08.06.2022; дата закінчення обставин: тривають на 12.01.2024.

Цим сертифікатом засвідчено ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, значне скорочення штату працівників підприємства, що привело до неможливості своєчасного повернення коштів побутовим споживачам.

Відповідно до пункту 10.1 Розділу Х Типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За приписами пункту 2.15 Мінімальних стандартів компенсація за недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу не надається у випадках, якщо недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу було спричинено доведеними форс-мажорними обставинами, що підтверджується відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням наведеного суди зробили висновок про те, що накладення на ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» оскаржуваною постановою НКРЕКП від 06.02.2024 № 260 штрафних санкцій та покладення розпорядженням від 06.02.2024 №31-р обов`язку у стислі терміни усунути порушення, допущені під час дії форс-мажорних обстави, не відповідають критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції загалом підтримав висновки суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірних постанови та розпорядження Комісії з огляду на порушення Товариством Ліцензійних умов внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Водночас апеляційний суд додатково зазначив, що припинення з 01.05.2022 ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» постачання природного газу для побутових споживачів не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення Ліцензійних умов, допущених ним як постачальником природного газу, оскільки ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України не була ні скасована, ні анульована, через що вважається чинною та є підставою для проведення перевірки дотримання вимог Ліцензійних умов.

Крім того відсутність додаткової заяви про надання компенсацій від споживачів відповідно до пункту 3.10 глави 3 Мінімальних стандартів не є підставою для ненадання компенсації, а подання такої заяви є правом споживача, а не обов`язком.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2025 року НКРЕКП звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025, у якій просить скасувати вказані судові та рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо оцінки меж належного виконання суб`єктом господарювання, що проводить господарську діяльність з постачання природного газу, вимог чинного законодавства та Ліцензійних умов, а також межі відповідальності такого суб`єкта у разі їх порушення (зокрема, щодо застосування глави 3 Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів природного газу та порядок надання компенсації споживачам за їх недотримання, затверджених постановою НКРЕКП від 21.09.2017 № 1156).

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 24.12.2025 відкрив касаційне провадження у справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні скарги, а ухвалені у справі судові рішення - залишити без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» є підприємством, що здійснює господарську діяльність із постачання природного газу та діє на підставі ліцензії, виданої постановами НКРЕКП від 04.06.2015 № 1628 та від 25.04.2017 № 549.

На підставі посвідчення на проведення позапланової виїзної перевірки від 02.01.2024 № 3, виданого згідно з постановою НКРЕКП від 04.10.2023 № 1838 «Про проведення виїзної позапланової перевірки ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ», відділ НКРЕКП у Львівській області провів позапланову виїзну перевірку дотримання Товариством вимог законодавства та Ліцензійних умов за період діяльності з 01.04.2023 по 04.01.2024.

За результатами проведення позапланової виїзної перевірки відповідач склав акт від 18.01.2024 № 28, яким встановлено недотримання ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» вимог пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов, а саме:

підпункту 18 в частині складання звітності, затвердженої НКРЕКП, щодо провадження господарської діяльності з постачання природного газу та подання її до НКРЕКП у встановленому порядку, зокрема, форми № 4 за 2-ий квартал 2023 року;

підпункту 23 у частині надання документів, інформації та звітності, що містять достовірні дані, необхідні для виконання НКРЕКП своїх повноважень в обсягах та у строки, встановлені НКРЕКП (але не менше як протягом 10 робочих днів, крім запитів під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), зокрема, звітності за формою №4 за 2-й квартал 2023 року, що містить достовірні дані;

підпункту 25 щодо дотримання Стандартів та вимог, зокрема, дотримання пунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 3 Стандартів та вимог щодо забезпечення мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу споживачу, надання споживачам компенсації у разі недотримання мінімальних стандартів якості.

24.01.2024 на адресу НКРЕКП та відділу НКРЕКП у Львівській області Товариство направило пояснення та обґрунтування (заперечення) до акта перевірки, до якого надало копію сертифікату Львівської торгово-промислової палати № 4600-24-0043 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

06.02.2024 на адресу НКРЕКП ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» направило пояснення щодо зменшення розміру штрафу, розрахованого та скоригованого до 80%.

06.02.2024 за результатами розгляду акта перевірки НКРЕКП прийняла постанову № 260 та розпорядження № 31-р.

Так, постановою № 260 за порушення підпункту 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов у частині дотримання Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених НКРЕКП, на ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» накладено штраф у розмірі 179 333 гривні.

Розпорядженням № 31-р позивача зобов`язано усунути порушення підпункту 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов у частині дотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених НКРЕКП, для чого у строк до 01.03.2024 сплатити компенсацію 233 споживачам за недотримання Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21.09.2017 № 1156 (далі - Мінімальні стандарти), про що повідомити НКРЕКП.

Вважаючи протиправними вищевказані розпорядження та постанову, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої - третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, заперечення позивача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII).

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина перша статті 1 Закону № 1540-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.

Частиною першою статті 3 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Особливості здійснення державного контролю на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг визначені статтею 19 Закону № 1540-VIII.

Так, згідно з частинами першою - п`ятою, сьомою та одинадцятою цієї статті Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів у розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії", законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю (частина перша).

Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.

Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора.

Під час здійснення державного контролю Регулятор має право:

1) вимагати від суб`єкта, щодо якого здійснюється перевірка, усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та/або ліцензійних умов;

2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу;

3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;

4) призначати експертизу, одержувати пояснення, у тому числі працівників суб`єкта, щодо якого здійснюється перевірка, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю;

5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, щодо якого здійснюється перевірка, рішення про усунення виявлених порушень;

6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом;

7) за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та внесення змін до відповідних інвестиційних програм.

За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.

Один примірник акта про результати перевірки передається суб`єкту, щодо якого здійснювалася перевірка, або уповноваженій ним особі.

У разі відмови суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, або уповноваженої ним особи прийняти акт про результати перевірки такий акт надсилається суб`єкту, щодо якого здійснювалася перевірка, рекомендованим листом протягом п`яти робочих днів з дня підписання акта членами комісії з перевірки.

Суб`єкт, щодо якого здійснювалася перевірка, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.

У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, санкції, передбаченої цим Законом.

Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.

Підставою для проведення позапланової виїзної перевірки є, зокрема, обґрунтоване звернення фізичної або юридичної особи про порушення суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, або суб`єктом, що належить до особливої групи споживачів, її законних прав; перевірка достовірності наданих Регулятору даних у звітності або в інших документах.

Строк проведення позапланової виїзної перевірки не може перевищувати 10 робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - трьох робочих днів.

У разі великих обсягів перевірки за рішенням Регулятора строк проведення позапланової виїзної перевірки може бути збільшений до 20 робочих днів, а для суб`єктів малого підприємництва - до п`яти робочих днів із внесенням відповідних змін до посвідчення на проведення перевірки.

Під час проведення позапланової виїзної перевірки з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для проведення позапланової перевірки, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні на проведення перевірки.

У разі виявлення під час проведення позапланової виїзної перевірки однорідних порушень або таких, що прямо випливають із питань, необхідність перевірки яких стала підставою для проведення позапланової перевірки, Регулятор має право перевіряти такі порушення із подальшим застосуванням до суб`єкта господарювання відповідальності, передбаченої законодавством.

Рішення Регулятора про застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та/або законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг може бути прийнято протягом 30 днів з дня виявлення порушення Регулятором.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Закону № 1540-VIII суб`єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та суб`єкти, що належать до особливої групи споживачів, несуть відповідальність за правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами України "Про природні монополії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про ринок електричної енергії", "Про ринок природного газу", "Про трубопровідний транспорт", "Про теплопостачання", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про енергетичну ефективність" та іншими законами, що регулюють відносини у відповідних сферах.

За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, та суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

Згідно з частинами першою - третьою статті 59 Закону України від 09.04.2015 № 329-VIII «Про ринок природного газу» суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом.

Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є, зокрема, порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності; неподання або несвоєчасне надання звітності, передбаченої цим Законом, а також подання недостовірної інформації у такій звітності.

У разі скоєння правопорушення на ринку природного газу до відповідних суб`єктів ринку природного газу можуть застосовуватися санкції у виді: 1) попередження про необхідність усунення порушень; 2) штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) припинення дії ліцензії.

Як уже було зазначено, за результатами проведення позапланової виїзної перевірки Комісія встановила порушення Товариством вимог підпунктів 18, 23 та 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов.

Постановою від 06.02.2024 № 260 Комісія застерегла Товариство щодо недопущення надалі порушень підпунктів 18 та 23 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов, а за порушення підпункту 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов наклала штраф у розмірі 179 333 грн.

Розпорядженням від 06.02.2024 № 31-р відповідач зобов`язав позивача усунути порушення підпункту 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов шляхом сплати компенсації 233 споживачам у строк до 01.03.2024.

З огляду на висновки судів попередніх інстанцій в ухвалених судових рішеннях та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ключовим питанням є те, чи можна вважати наданий Товариством сертифікат Львівської торгово-промислової палати від 12.01.2024 № 4600-24-0043 достатнім підтвердженням наявності таких форс-мажорних обставин, які б звільняли позивача від відповідальності за виявлені відповідачем порушення.

Відповідно до пункту 1.2. Ліцензійних умов вони є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з постачання природного газу (далі - господарська діяльність з постачання природного газу, ліцензована діяльність).

Господарська діяльність з постачання природного газу здійснюється з дотриманням вимог Правил постачання природного газу, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу (пункт 2.1. Ліцензійних умов).

Згідно з пунктом 2.2. Ліцензійних умов при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог:

18) складати звітність, затверджену НКРЕКП, щодо провадження господарської діяльності з постачання природного газу та подавати її до НКРЕКП у встановленому порядку;

23) надавати НКРЕКП документи, інформацію та звітність, що містять достовірні дані, необхідні для виконання НКРЕКП своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені НКРЕКП (але не менш як протягом 10 робочих днів, крім запитів під час здійснення заходів державного нагляду (контролю));

25) дотримуватись мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених НКРЕКП.

У частині порушення позивачем підпункту 25 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов контролюючий орган встановив недотримання ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» таких приписів Мінімальних стандартів:

пункту 3.1 глави 3 у частині забезпечення постачальником мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу споживачу;

пункту 3.2 глави 3 у частині повернення переплати вартості природного газу на поточний рахунок побутового споживача, у тому числі повернення переплати попередніми постачальниками, або надання обґрунтованої відповіді споживачу щодо повернення суми переплати - у строк не більше 5 робочих днів з дня отримання письмової вимоги побутового споживача (стандарт введено в дію з 01.01.2023);

пункту 3.4 глави 3 у частині сплати споживачу компенсації у розмірах, наведених у додатку 3 до цих Стандартів та вимог, у разі недотримання мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.

Відповідно до пункту 3.14 глави 3 Мінімальних стандартів компенсація за недотримання мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу не надається у випадках, якщо недотримання мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу було спричинено доведеними форс-мажорними обставинами, що підтверджується відповідно до чинного законодавства.

Типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з підпунктом 11 пункту 5.1. розділу V Типового договору споживач має право отримувати відшкодування збитків від Постачальника, що понесені Споживачем у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Постачальником своїх зобов`язань перед Споживачем, відповідно до чинних нормативно-правових актів та/або цього Договору.

За приписами підпунктів 2, 7, 8, 10 та 14 пункту 6.2. розділу VІ Типового договору постачальник зобов`язується:

забезпечувати належну якість надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору;

розглядати в установленому законодавством порядку звернення Споживача, зокрема з питань нарахувань за природний газ, і за наявності відповідних підстав задовольняти його вимоги;

забезпечувати належну організацію власної роботи для можливості передачі та обробки звернення Споживача з питань, що пов`язані з виконанням цього Договору;

відшкодовувати збитки, понесені Споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором;

виконувати інші обов`язки, покладені на Постачальника чинним законодавством та/або цим Договором.

Розділ Х «Форм-мажор» Типового договору визначає, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору.

Строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови Споживача від сплати Постачальнику за послуги, які були надані до їх виникнення.

Судами встановлено, що разом із запереченнями на акт перевірки Товариство надало НКРЕКП сертифікат Львівської торгово-промислової палати від 12.01.2024 № 4600-24-0043 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено наявність у ТОВ «ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ» форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, значне скорочення штату працівників підприємства, що привело до неможливості своєчасного повернення коштів побутовим споживачам, починаючи з 08.08.2022, та які тривають станом на момент видачі сертифіката.

Згідно з цим сертифікатом такі форс-мажорні обставини засвідчено щодо обов`язку: щодо забезпечення повернення переплати вартості природного газу на поточний рахунок побутового споживача, у тому числі повернення переплати попередніми постачальниками, або надання обґрунтованої відповіді споживачу щодо повернення суми переплати у строк не більше 5 робочих днів з дня отримання письмової вимоги побутового споживача.

Відповідно до статті 14-1 Закону України від 02.12.1997 № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Таке ж визначення форс-мажорних обставин наведено і в пункті 3.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Пунктами 6.1. та 6.2. цього Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 виклав наступні висновки щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»:

- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

-наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Також у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки:

- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку».

Застосовуючи згадані правові висновки до обставин цієї справи, Суд зазначає, що сама лише наявність сертифікату Львівської торгово-промислової палати від 12.01.2024 № 4600-24-0043 про форс-мажорні обставини не може бути беззаперечною підставою для звільнення Товариства від відповідальності за недотримання Мінімальних стандартів. Це ще більшою мірою стосується ситуації, за якої встановлено невиконання обов`язку щодо сплати компенсації 233 споживачам, тоді як сертифікат про форс-мажорні обставини має узагальнений характер безвідносно до кожного окремого невиконаного позивачем зобов`язання.

Під час розгляду справи не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між запровадженням в Україні воєнного стану (як обставини непереборної сили) та порушенням позивачем Ліцензійних умов, так само як і факту повідомлення Товариством про настання форс-мажорних обставин сторін, як це перебачено положеннями Типового договору.

Що ж стосується твердження позивача про неможливість дотримання Ліцензійних умов у зазначеній частині з огляду на скорочення чисельності штату Товариства, то ця обставина очевидно не є непереборною та не може бути самостійною підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання обов`язків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що правозастосування судів першої та апеляційної інстанцій не відповідає зазначеним вище правовим позиціям Верховного Суду, відтак, висновки судів про наявність підстав для скасування спірних у справі рішень Комісії є помилковими.

З огляду на інші доводи, якими позивач обґрунтовував протиправність постанови та розпорядження НКЕРКП, а саме: статус Товариства як попереднього постачальника та необхідність самостійного звернення споживачів із заявами про отримання компенсації, колегія суддів вважає за необхідне звернутись до висновків, зроблених Верховним Судом у постанові від 17.03.2026 у справі № 460/26732/23:

- Мінімальні стандарти є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, які мають чинну ліцензію на постачання природного газу, незалежно від того, чи здійснюють вони фактичне постачання природного газу споживачам на момент виникнення спору. При цьому статус суб`єкта господарювання як «попереднього постачальника» природного газу, з яким у побутового споживача припинені договірні відносини, не звільняє такого суб`єкта від обов`язку дотримання Мінімальних стандартів, зокрема щодо: повернення переплати вартості природного газу; дотримання встановленого строку такого повернення; надання компенсації споживачеві у разі недотримання мінімальних стандартів якості;

- відповідно до підпункту 3 пункту 3.2 глави ІІІ Мінімальних стандартів обов`язок повернення переплати вартості природного газу у строк не більше п`яти робочих днів з дня отримання письмової вимоги споживача прямо поширюється, у тому числі, на попередніх постачальників, а недотримання такого строку є порушенням мінімального стандарту якості послуг постачання природного газу, а тому у такого постачальника виникає обов`язок сплатити споживачеві компенсацію у розмірах, передбачених додатком 3 до Мінімальних стандартів відповідно до пункту 3.4 глави 3 цих Стандартів;

- компенсація за недотримання мінімальних стандартів якості має надаватися постачальником самостійно, без необхідності подання споживачем додаткової заяви, оскільки відповідно до пункту 3.6 глави 3 Мінімальних стандартів саме постачальник зобов`язаний встановити факт недотримання мінімального стандарту; визначити споживача, якому має бути надана компенсація, а також надати таку компенсацію з власної ініціативи. При цьому відсутність звернення (заяви) споживача про надання компенсації не є підставою для ненадання такої компенсації, а подання заяви за формою, визначеною додатком 4 до Мінімальних стандартів, відповідно до пункту 3.10 глави 3 цих Стандартів, є реалізацією права споживача у випадку порушення постачальником обов`язку щодо надання компенсації, а не передумовою виникнення такого обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Як підсумок, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2025 у справі № 380/16680/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправними та скасування постанови, розпорядження.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.В. Тацій

С.Г. Стеценко

С.М. Чиркін ,

Судді Верховного Суду