Справа № 307/1416/26
Суддя: Сас Л. Р.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1416/26
Провадження № 2-а/307/32/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Семко А.В.,

розглянувши за правилами позовного провадження, встановленого для розгляду окремих категорії термінових адміністративних справ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Варга Д.Д.,

в с т а н о в и в:

Представник Варга Д.Д. 01 квітня 2026 року від імені позивача Ферими В.В. звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕНА №6842842 про адміністративне правопорушення від 16 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16.03.2026 поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержантом поліції Коршинським Б.Б. щодо ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6842842 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Окрім того, на ОСОБА_1 було складено прокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який разом з доданими матеріалами скеровано на розгляд до Тячівського районного суду.

ОСОБА_1 , з метою отримання професійної правової допомоги звернувся до адвокатського бюро «Варга та Партнери» та згідно ордеру серії АО № 1226155 представництво інтересів ОСОБА_1 було доручено адвокату Варзі Д.Д.

Адвокат Варга Д.Д. звернувся до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області із адвокатським запитом у якому просив надати матеріали, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, зокрема, копію протоколу та постанови про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, записи з технічних приладів та засобів, у тому числі тих, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису (нагрудна відеокамера поліцейського, автомобільний відеореєстратор); матеріали, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, записи з технічних приладів та засобів, у тому числі тих, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису (нагрудна відеокамера поліцейського, автомобільний відеореєстратор).

25.03.2026 року, у відповідь на адвокатський запит, адвокат отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6842842, відеозаписи з автомобільного відеореєстратора та з нагрудної камери поліцейського, а також інформацію про те, що адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП разом з доданими матеріалами скеровано на розгляд до Тячівського районного суду.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскільки копію постанови серії ЕНА № 6842842, разом із відеоматеріалами, адвокат отримав 25.03.2026, то 10 - ти денний строк оскарження постанови починається з 25.03.2026 року.

На підставі цього, просить суд, поновити строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6842842.

У постанові поліцейський зазначає про те, що 16.03.2026 о 09 год. 21 хв. в с. Вільхівці по вулиці Центральній (Князя Володимира) водій ОСОБА_1 керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, також на даному транспортному засобі не працював задній правий покажчик повороту, чим порушив п. 2.3 «в» ПДР - порушення правил користування ременями безпеки, ч. 5 ст. 121 КУпАП, та як наслідок застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вважає дану постанову незаконною з таких підстав.

Так, 16.03.2026, під час руху в с. Вільхівці по вул. Центральній, ОСОБА_1 на сигнал «зупинка на вимогу поліції» здійснив зупинку транспортного засобу Chevrolet Niva номерний знак НОМЕР_1 .

Після зупинки до нього підійшли працівники поліції, які в порушення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію України» не назвали конкретну причину зупинки та попросили пред`явити документи, після чого ОСОБА_1 передав працівнику технічний паспорт на автомобіль.

В ході розмови під час зупинки та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області вів себе не коректно та не професійно, що вбачається із відеозапису з нагрудної камери доданого до даної позовної заяви.

Отже, як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, першочергово зупинка транспортного засобу Chevrolet Niva, номерний знак НОМЕР_1 була здійснена нібито через те, що водій був непристебнутий ременем безпеки, хоча це є суто припущенням поліцейського і не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Окрім того, з відеозапису з мобільного телефону ОСОБА_1 вбачається, як він відстібує ремінь безпеки (00:44 сек. відеозапису).

У розмові, на неодноразові запитання ОСОБА_1 про те, якою була причина зупинки та на яких підставах складаються протоколи за ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейський то вказує на порушення п. 2.3 «в» ПДР та наголошує на тому що ніби то вбачає у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей.

Також, на неодноразові прохання ОСОБА_1 пред`явити докази адміністративного правопорушення та пояснити причину зупинки поліцейський говорив, що надасть йому відео докази, а також надасть їх і до суду, проте ОСОБА_1 такі докази надані не були.

Варто зауважити, що про ніби то непрацюючий задній правий покажчик повороту взагалі не згадується у розмові.

Окрім того, на відеозаписі з автомобільного реєстратора поліцейського автомобіля від 16.03.2026 (час 09:18:26) на автомобілі «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 світить задній правий покажчик повороту.

Також, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Однак, про розгляд справи про адміністративне правопорушення у встановлені законодавством строки ОСОБА_1 повідомлено не було. Враховуючи вищенаведене, вважаємо, що твердження, щодо порушення ОСОБА_1 п.2.3 в) ПДР є суто припущенням поліцейського і не ґрунтується на належних та допустимих доказах, які повинні були бути надані для ознайомлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду адміністративної справи та долучені до матеріалів справи.

Крім постанови не додано жодного іншого доказу на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, що підтверджується графою 7 оскаржуваної постанови.

За таких обставин, вважає що винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6842842 щодо ОСОБА_1 не є беззаперечним самодостатнім доказом вчинення ним правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є актом суб`єкта владних повноважень, який лише фіксує результати розгляду зафіксованої події, а не саму подію.

Тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6842842 є незаконною та підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 08 квітня 2026 року, яке в подальшому відкладено на 21 квітня 2026 року, 01 травня 2026 року та 08 травня 2026 року.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Варга Д.Д. під час судового розгляду у підтримання позовних вимог посилався на обставини викладені у позові та просив поновити строк для оскарження даної постанови.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у судове засідання не прибув, у встановлений строк подав відзив на позов у якому позов не визнав посилаючись на його необґрунтованість та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства. Оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку із чим просив відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП в повному обсязі.

Крім цього, 07 квітня 2026 року від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку із тим, що позовну заяву подано до суду 01.04.2026 (згідно позовної заяви). Постанова серія ЕНА № 6842842 від 16.03.2026, яка є предметом розгляду у даній справі. Тобто позов був поданий з порушенням строків, а тому звернення до суду 01.04.2026 після спливу більш ніж 16 днів є суттєвим порушення норм процесуального права та відповідно своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення самого скаржника, 07.04.2026 тобто дана обставина має суб`єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Також під час складання постанови позивач був присутній, у нього перевірили документи. Крім того, позивачем долучена копія постанови, яку він отримав після її складання. А відтак вважаю, що позивач знав про притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто в момент складання вище зазначеної постанови, а саме 16.04.2026. Звернення позивача до суду 01.04.2026 є порушення норм процесуального права та відповідно своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто дана обставина має суб`єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду. Причина, яку називає представник позивача, а саме те, що копію відеофіксації з місця події представник отримав 20.03.2026 нічим не підтверджено та дана обставини не є поважною причиною, а саме об`єктивно непереборними обставинами, які не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи. З матеріалів справи таких підстав не вбачається та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов наступного висновку.

Щодо поновлення строку на оскарження постанови, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно вимог частини другої статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Судом встановлено, що представник позивача Варга Д.Д. отримав копію оскаржуваної постанови 25 березня 2026 року на адвокатський запит про зо свідчить супровідний лист від 25 березня 2026 року № 43975-2026 у той час доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови, відповідачем не надано, незважаючи на посилання про те, що від її отримання позивач відмовився під час її складання, оскільки факт складання оскаржуваної постанови не зафіксований.

Таким чином позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому суд вважає про наявність підстав для поновлення позивачу строку для оскарження даної постанови.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

В свою чергу, при оцінці тривалості пропущеного строку звернення до суду, враховуючи обставини справи, суд віддає перевагу принципу забезпечення права на судовий захист, як елементу принципу верховенства права.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі сері ЕНА № 6842842 від 16 березня 2026 року видно, що 16.03.2026 о 09 год. 21 хв. в с. Вільхівці по вулиці Центральній (Князя Володимира) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, також на даному транспортному засобі не працював задній правий покажчик повороту, чим порушив п. 2.3 «в» ПДР - порушення правил користування ременями безпеки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Вказану постанову йому не вручено, наявний запис про те, що він відмовився.

Даючи правову оцінку вказаній постанові суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 8 цього Кодексу встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Із досліджених під час судового розгляду відеозаписів з місця події, а також відеозаписів долучених представником позивача - адвокатом Варгою Д.Д., видно наступне.

Із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, першочергово зупинка транспортного засобу Chevrolet Niva, номерний знак НОМЕР_1 була здійснена нібито через те, що водій був непристебнутий ременем безпеки, про що було озвучено поліцейським під час зупинки Ферими В.В.

Згідно відеозапису із відеореєстратора, який закріплений на службовому автомобілі поліції, 16 березня 2026 року, о 09 год. 17 хв. 41 с., на зустріч службовому автомобілю працівників поліції проїхав автомобіль марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, із даного відеозапису неможливо встановити те, що водій автомобіль марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 не був пристебнутий паском безпеки.

Окрім цього, автомобіль яким рухалися працівники поліції здійснив рух автомобілем ще 9 секунд лише після цього почали здійснювати маневр розвороту та наздоганяти автомобіль марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 , який на їх вимогу здійснив зупинку на правому узбіччі. Після чого працівником поліції було оголошено підставу такої зупинки, однак на вимогу ОСОБА_1 надати докази порушення зазначив, що такі є і він їх надасть у тому числі і в суді.

У той час, з відеозапису з мобільного телефону долученого представником ОСОБА_1 адвокатом Варгою Д.Д., вбачається, що такий запис вів пасажир даного транспортного засобу і на 00:44 сек. цього відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 відстібує ремінь безпеки.

Проте, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, зазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, а також такі не подані із відзивом.

Крім цього, відсутні підстави про залишення позову без розгляду, зазначені відповідачем у заяві від 07 квітня 2026 року, оскільки питання щодо поновлення строку судом вирішено та судом надана відповідна оцінка.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до пункту 2.3 «в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, користуватися засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки) на автомобілях обладнаних ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідальність за це порушення Правил дорожнього руху передбачена ч. 5ст.121 КУпАП, згідно з якою, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про відсутність беззаперечних доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову, винесену 16 березня 2026 року поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Коршинським Б.Б. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 121 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення (складення) рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Варга Дмитро Дмитрович, адреса здійснення адвокатської діяльності: Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, 48/12.

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, Закарпатська область, .

Повний текст судового рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя Л.Р.Сас