Справа № 160/36764/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняСтопи А.Л.,
представника позивача Червоної Т.М.,
представника відповідача Дідківської С.С.,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СПЕЦТЕХОСНАСТКА" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
14.01.2026 на адресу суду від відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що перевіркою встановлено невірне визначення виду та обсягів доходів, виплачених на користь нерезидентів, та обчислення податку. Як зазначив представник відповідача, до перевірки підприємством надані договори, акти виконаних робіт, інвойси, платіжні документи, відповідно до яких встановлено виплати на користь нерезидентів доходів із джерелом їх походження з України у вигляді лізингової/орендної плати за місця та меблі для участі на міжнародних виставках та обслуговування обладнання. Вищезазначені виплати доходів нерезидентам підприємством не задекларовані в додатках ПН до податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за відповідні періоди, коли відбувались виплати. Згідно наданих до перевірки первинних документів, а саме актів виконаних робіт, які підтверджують факт надання послуги, встановлено отримання від нерезидентів послуг з орендної плати за місця та меблі для участі на міжнародних виставках та послуги обслуговування обладнання. Так, на переконання представника відповідача, послуги за участь в міжнародних виставках передбачають оренду місця/стенду/площі на виставках, тому виплати за такі послуги являються доходом нерезидента у вигляді орендної плати.
19.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог.
26.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог.
02.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких надана довідка нерезидента ARBURG GmbH+Co KG не відповідає встановлені формі та не легалізована належним чином.
12.02.2026 підготовче засідання було відкладено у звязку з необхідністю надання додаткових документів на 13:45 03.03.2026.
27.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення.
27.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли письмові пояснення.
03.03.2026 суд, заслухавши сторін, закрив підготовче засідання, та призначив розгляд справи по суті на 13:00 19.03.2026.
19.03.2026 представником позивача повідомлено про необхідність долучення платіжних документів, у звязку з чим, суд відклав розгляд справи на 14:30 31.03.2026.
26.03.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення та долучено Виписку за рахунком від 08.02.2019р., скріншот із програми «Клієнт - Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 07.02.2019р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №882242 від 08.02.2019р., Виписку за рахунком від 09.04.2020р., скріншот із програми «Клієнт -Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 09.04.2020р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті № 1016590 від 09.04.2020р., Виписку за рахунком від 21.07.2020р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №29 від 21.07.2020р., Виписку за рахунком від 09.08.2019р., скріншот із програми «Клієнт - Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 09.08.2019р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №858220 від 09.08.2019р., Виписку за рахунком від 13.09.2019р., скріншот із програми «Клієнт - Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 13.09.2019р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №908119 від 13.09.2019р., Виписку за рахунком від 17.09.2019р., скріншот із програми «Клієнт - Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 17.09.2019р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №1119822 від 17.09.2019р., Виписку за рахунком від 03.09.2021р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №598 від 31.08.2021р. Виписку за рахунком від 06.10.2021р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №628 від 04.10.2021р., Виписку за рахунком від 16.01.2023р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №10 від 16.01.2023р., Виписку за рахунком від 20.02.2019р., скріншот із програми «Клієнт -Банк» АТ «СЕНС БАНК» від 20.02.2019р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №796218 від 20.02.2019р., Виписку за рахунком від 11.10.2023р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №191 від 10.10.2023р., Виписку за рахунком від 26.10.2023р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №148 від 25.10.2023р., Виписку За рахунком від 18.04.2024р., Платіжну інструкцію в іноземній валюті №65 від 17.04.2024р.
31.03.2026 у звязку з неявкою позивача судове засідання було відкладено на 11:30 23.04.2026.
У судовому засіданні 30.04.2026 позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Основним видом економічної діяльності за КВЕД є 28.99 Виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, н.в.і.у.
За результатом перевірки було складено акт від 14.07.2025р. № 3122/04-36-07-13/13429839 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Спецтехоснастка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2019р. по 31.03.2025р.
Зазначеною перевіркою встановлені порушення, зокрема: п.103.4, 103.10 ст. 103, ш.141.4.1, пп. 141.4.2 п.141.4 ст. 141 Податкового Кодексу у зв`язку з тим, що підприємство ТОВ «Спецтехоснастка» не задекларовано доходи нерезидентів ARBURG GmbH + Co KG (Hімеччина) BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO TD Spolka z 0.0. (Польща), Henkel Central Eastern Gesellschaft GmbH (Австрія), PRIMA BILAVCTK s.r. (Чехія), ОСОБА_1 (Білорусь) із джерелом їх походження з України у вигляді лізингової/орендної плати, інших доходів, шо призвело до заниження податку з доходів нерезидента податок на прибуток іноземних юридичних осіб) всього у сумі 158 009 грн., у тому числі за 2019 на суму 53 665 грн. (І кв. 2019 на суму 9 579 грн., ІІ кв. 2019 на суму 44 086 грн.), за 2020 діяльність суму 22 571 грн. (ІІ кв. 2020 на суму 3 363 грн., II кв. на суму 19 208 грн.), за 2021 рік - 48 890 грн. (III кв. 2021 на суму 10 732 грн., IV кв. 2021 на суму 38 158 грн.), за 2023 рік на 883 грн. (І кв. на суму 1 988 грн., IV кв. на суму 30 895 грн.);
п.п.16.1 3 п. 16,1 ст.16, . 46.1 ст. 46, п.49.18 ст.49, п.103.9 ст. 103, пп.141.4.1 п.141.4 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині подання до податкового органу за місцем реєстрації платника податків Розрахунків податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України, Додатків ПН до рядка 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, які є невід`ємною її частиною, а саме за І квартал 2019 (2 ПН), за півріччя 2019 (2 ПН), за три квартали 2019 (З ПН), за 2019 рік (З ПН), за півріччя 2020 (1 1Н), за три квартали 2020 (2 ПН), за 2020, за три квартали 2021 (1 ПН), за 2021 рік, за 1 квартал 2023 (1 ПН), за півріччя 2023, за три квартали 2023 (1 ПН), за 2023 рік (3 ПН), за півріччя 2024 (1 ПН), за три квартали 2023, за 2024 рік (1 П) по нерезидентам ARBURG CmbH + Со KG (Німеччина), BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO TD Spolka z 0.0. (Польща), Henkel Central Eastern Gesellschaft GmbH (Австрія), PRIMA BILAVCTK s.r. (Чехія), ОСОБА_1 (Білорусь), за що передбачаться 2755-а санкція відповідно до вимог ст.120 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №-2755-VI (з змінами та доповненнями).
Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано заперечення.
За результатами розгляду означених заперечень в частині вищеописаних порушень контролюючим органом висловлено позицію аналогічну тій, що викладена в акті перевірки, а також у відзиві на позовну заяву.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (ПК України).
Згідно із п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
За пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 134.1.3 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є, зокрема, дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України.
Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного, зокрема, у пункті 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати (пункт 137.3 статті 137 ПК України).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначаються П(С)БО 15«Дохід».
Пунктом 7 П(С)БО 15 «Дохід» визначено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів;
и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи), які відповідають таким умовам:
1) у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав іноземної юридичної особи на 50 і більше відсотків утворюється за рахунок акцій, часток в українській юридичній особі, які належать зазначеній іноземній юридичній особі прямо або опосередковано, та
2) у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість акцій, часток в українській юридичній особі на 50 і більше відсотків утворюється за рахунок нерухомого майна, яке розташовано в Україні та належить такій українській юридичній особі або використовується такою українською юридичною особою на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізингу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;
і) прибутків нерезидентів від відчуження акцій, корпоративних прав у статутному капіталі юридичної особи - резидента України, за умови що у будь-який час впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість таких акцій, корпоративних прав на 50 і більше відсотків утворювалася за рахунок нерухомого майна, що розташовано в Україні та належить такій юридичній особі - резиденту України або використовується такою юридичною особою - резидентом України на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізингу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Вартість акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав (для цілей абзацу другого підпункту "и" та підпункту "і" цього підпункту) та нерухомого майна (для цілей абзацу третього підпункту "и" та підпункту "і" цього підпункту) визначається на підставі балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку як найвища сума у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, та підлягає порівнянню з вартістю іншого майна (активів) згідно з балансовою (залишковою) вартістю за даними бухгалтерського обліку такої юридичної особи
Згідно з підпунктом 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України нерезиденти - це:
а) іноземні компанії, організації, партнерства та інші об`єднання осіб, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України, а також правові утворення без статусу юридичної особи, створені відповідно до законодавства іноземних держав або територій, які не є резидентами України, відповідно до положень цього Кодексу;
б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні;
в) фізичні особи, які не є резидентами України.
Якщо відповідно до вимог укладеного Україною міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладеного на його підставі міжвідомчого договору та цього Кодексу фінансовий агент зобов`язаний перевіряти та встановлювати, резидентом якої держави є власник або контролююча особа власника рахунку, положення цього підпункту застосовуються в частині, що не суперечить правилам міжнародного договору
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Особливості оподаткування нерезидентів визначені пункті 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Так, згідно з підпунктом 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є:
а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом;
б) дивіденди, які сплачуються резидентом;
г) фрахт та доходи від інжинірингу;
ґ) лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди;
д) доходи від продажу чи іншого відчуження нерухомого майна або неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості чи подільного об`єкта незавершеного будівництва, розташованого чи який після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта буде розташований на території України, що належать нерезиденту;
е) прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження наступних інвестиційних активів:
цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав у статутному капіталі юридичних осіб - резидентів, крім тих, що знаходяться в обігу на фондовій біржі, що входить до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "а" підпункту 141.4.11 пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
акцій, корпоративних прав, часток в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи), крім тих, що знаходяться в обігу на фондовій біржі, що входить до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "а" підпункту 141.4.11 пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу, що відповідають таким умовам:
а) у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав іноземної юридичної особи на 50 і більше відсотків утворюється за рахунок акцій, часток в українській юридичній особі, які належать зазначеній іноземній юридичній особі прямо або опосередковано, та
б) у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість акцій, часток в українській юридичній особі на 50 і більше відсотків утворюється за рахунок нерухомого майна, яке розташовано в Україні та належить такій українській юридичній особі або використовується такою українською юридичною особою на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізингу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
акцій, корпоративних прав у статутному капіталі юридичної особи - резидента України, за умови що у будь-який час впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість таких акцій, корпоративних прав на 50 і більше відсотків утворювалась за рахунок нерухомого майна, яке розташовано в Україні та належить такій юридичній особі - резиденту України або використовується такою юридичною особою - резидентом України на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізингу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Вартість акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав (для цілей абзаців четвертого та шостого підпункту "е" цього підпункту) та нерухомого майна (для цілей абзаців п`ятого та шостого підпункту "е" цього підпункту) визначається на підставі балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку як найвища сума у будь-який момент часу впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, та підлягає порівнянню з вартістю іншого майна (активів) згідно з балансовою (залишковою) вартістю за даними бухгалтерського обліку такої юридичної особи;
є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України;
ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України;
з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів щодо брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом на території України на користь резидентів;
и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України;
і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення лотереї);
ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертвувань на користь нерезидентів;
й) доходи від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів, розташованих на території України, що належать нерезиденту;
к) інші доходи від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту (постійному представництву іншого нерезидента) від такого нерезидента, у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.
Не є доходами для цілей цього пункту субсидії для повернення частини кваліфікованих витрат, передбачених Законом України "Про державну підтримку кінематографії в Україні".
За приписами підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.5 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.
У разі якщо резидент (крім платників єдиного податку четвертої групи) здійснює на користь нерезидента виплату доходів, зазначених в абзацах четвертому - шостому підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, у сумі, що перевищує суму, що відповідає принципу "витягнутої руки", або виплачує інші доходи, прирівняні згідно з цим Кодексом до дивідендів, такий резидент має утримати з суми такого перевищення та з таких інших доходів податок на доходи нерезидента за ставкою в розмірі 15 відсотків (якщо інша ставка не встановлена міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України). Такий податок має бути сплачений до граничної дати подання звіту про контрольовані операції за відповідний звітний (податковий) рік.
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи, суд зазначає наступне.
Вищевикладені положення Податкового кодексу України зобов`язують резидента утримати податок з доходів нерезидента, види яких зазначено у підпункті 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Висновки, викладені в акті від 14.07.2025р. № 3122/04-36-07-13/13429839 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Спецтехоснастка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2019р. по 31.03.2025р., ґрунтуються на документальному підтвердженні виплати доходів нерезидентам та вивченні документального оформлення таких операцій.
При цьому відповідач не розглядав під час проведення самої перевірки належність відповідних господарських операцій під виключення з оподаткування податком на доходи згідно положень підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4. статті 141 Податкового кодексу України
Основним доводом позивача в обґрунтування позовних вимог є посилання на положення підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4. статті 141 Податкового кодексу України, яким передбачено, що не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів сума компенсації вартості робіт, послуг, наданих резиденту нерезидентом, незалежно від місця їх надання.
Водночас, як убачається з тексту акту перевірки, контролюючим органом не здійснено належного правового аналізу змісту зазначеної норми Податкового кодексу України у контексті її застосування до встановлених обставин. Зокрема, висновки щодо обов`язку позивача нарахувати та утримати податок з доходів нерезидентів сформульовані без врахування того, чи охоплюються відповідні виплати пільгою, передбаченою підпунктом «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Суд звертає увагу, що згідно з підпунктом «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб компенсація вартості будь-яких робіт і послуг, наданих резиденту нерезидентом, зокрема у сфері інжинірингу, консалтингу, оренди майна, участі у виставкових заходах, компенсації товарів, услуг та послуг тощо. Умовою застосування цієї пільги є те, що такі виплати не повинні відповідати визначенню доходу з джерелом походження з України, якщо відсутні інші підстави для оподаткування, передбачені Податкового кодексу України або міжнародними договорами.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Спецтехоснастка» не задекларовано доходи нерезидентів ARBURG GmbH + Co KG (Hімеччина) BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO TD Spolka z 0.0. (Польща), Henkel Central Eastern Gesellschaft GmbH (Австрія), PRIMA BILAVCTK s.r. (Чехія), ОСОБА_1 (Білорусь) із джерелом їх походження з України у вигляді лізингової/орендної плати, інших доходів, шо призвело до заниження податку з доходів нерезидента податок на прибуток іноземних юридичних осіб) всього у сумі 158 009 грн., у тому числі за 2019 на суму 53 665 грн. (І кв. 2019 на суму 9 579 грн., ІІ кв. 2019 на суму 44 086 грн.), за 2020 діяльність суму 22 571 грн. (ІІ кв. 2020 на суму 3 363 грн., II кв. на суму 19 208 грн.), за 2021 рік - 48 890 грн. (III кв. 2021 на суму 10 732 грн., IV кв. 2021 на суму 38 158 грн.), за 2023 рік на 883 грн. (І кв. на суму 1 988 грн., IV кв. на суму 30 895 грн.).
Щодо правомірності нарахування відповідачем грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій у взаємовідносинах позивача з нерезидентом ARBURG GmbH + Co KG (Німеччина) суд зазначає таке.
Досліджуючи дану господарську операцію, суд зазначає, що що характер спірних операцій (послуги з сервісного обслуговування обладнання) не дає підстав для автоматичного визнання таких виплат доходами з джерелом походження з України. Зокрема, операції з надання послуг (робіт) на користь резидента без передачі прав або активів, що виникають в Україні - не утворюють податкового зобов`язання в частині податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Висновок контролюючого органу базується на тому, що така виплата є іншим доходом від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України відповідно до підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Проте, вищевказаний підпункт містить виключення, а саме: сума компенсації вартості робіт, послуг, наданих резиденту нерезидентом, незалежно від місця їх надання взагалі не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів.
Таким чином, спірні виплати позивача нерезиденту у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу, що, за змістом підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та неправомірними.
З урахуванням змісту укладених договорів, первинної бухгалтерської документації, що підтверджує факт виконання робіт/надання послуг, а також обставин, викладених у додатках до акту перевірки, суд приходить до висновку, що відповідні операції були спрямовані виключно на задоволення господарських потреб позивача резидента України.
Таким чином, з огляду на положення підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, компенсація вартості таких робіт та послуг, наданих резиденту України нерезидентами, не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів, оскільки відповідні доходи не є доходами з джерелом їх походження з України у розумінні податкового законодавства.
Водночас суд не погоджується з тим фактом, що підприємством застосовано звільнення від оподаткування доходів вищезазначеного нерезидента відповідно Конвенцій про уникнення подвійного оподаткування (ставка податку 0%) на підставі копії Довідки (2 шт.) про те, що ARBURG GmbH + Co KG (Німеччина) має податкового резидента ФРН в 2019 році та у 2020 році, зважаючи на наступне.
Застосування пільги щодо звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України можливе у разі виплати нерезиденту доходу із джерелом їх походження з України, передбаченого підпунктом 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, та подання нерезидентом особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
В даному випадку суд дійшов висновку про те, що виплати позивача нерезиденту у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу, що, за змістом підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб.
Також, за умовами п.103.4 ст.103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Вимоги до довідки наведені в п.103.5 ст.103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Відповідно до п.103.10 ст.103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до п.103.4 ст.103 ПК, доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
Слід також зазначити, що ст.13 Закону України від 23.06.2005 №2709 ІV «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнають дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тобто документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть бути використані на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення.
Для визнання довідки дійсною на території України, вона повинна пройти процедуру легалізації. Легалізація іноземних документів - це процедура, яка забезпечує визнання законності та автентичності офіційних документів, виданих в іншій країні, на території держави, де вони мають бути використані. Ця процедура регулюється міжнародними та внутрішніми правовими нормами країн.
Спосіб легалізації довідки залежить від країни, резидентом якої є особа, що отримує доходи, а саме: консульської легалізації, проставляння апостилю, або без будь-якого підтвердження (тобто без консульської легалізації та без апостилю).
Порядок консульської легалізації офіційних документів установлюється Віденською конвенцією «Про консульські зносини» 1963 року, міжнародними договорами та чинним законодавством України, а також Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002. 22 грудня 2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі Гаазька конвенція).
Офіційні документи, які будуть використовуватись на території держав учасниць Гаазької конвенції, мають бути засвідчені спеціальним штампом «Apostille» (далі апостиль), проставленим компетентним органом держави, в якій був складений документ та не потребують будь-якого подальшого засвідчення (легалізації).
У Гаазькій конвенції закріплюється єдиний зразок апостиля, що має стандартизований формат і містить необхідні реквізити для підтвердження автентичності офіційних документів, виданих у країнах-учасницях Гаазької конвенції. Офіційні документи, на яких проставлено апостиль, не потребують будь-якого подальшого засвідчення (легалізації).
З урахуванням вищенаведеного, довідки про статус податкового резидента, які подаються податковим органам, повинні відповідати вимогам офіційних документів та бути перекладеними на державну мову, а переклад засвідчений нотаріусом.
За ст. 79 Закону України від 02.09.1993 №3425-ХІІ «Про нотаріат» якщо нотаріус не володіє відповідною мовою, переклад може здійснюватися перекладачем, а підпис перекладача підтверджується нотаріусом.
Щодо строку дії довідки, то за змістом п.103.8 статті 103 ПК України, особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.
Довідка повинна бути в наявності у податкового агента на момент виплати доходу, оскільки саме вона є однією з підстав для звільнення від оподаткування доходів нерезидента в момент їх виплати. Отже якщо на дату виплати доходу нерезидентові довідки не має і її не має і за минулий рік, то скористатися пільговою ставкою не можна, навіть якщо довідка буде отримана пізніше цього самого року. Особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі надання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.
Отже, довідка є чинною на протязі календарного року в якому її видали та потребує поновлення кожного звітного року. Якщо податок утриманий відповідно до законодавства України, але нерезидент має право на оподаткування доходів за ставками, встановленими міжнародним договором, та надав за відповідний звітний період довідку після виплати йому доходів, то може бути застосована процедура відшкодування (повернення) сплаченого податку шляхом повернення різниці між сумою податку, яка була утримана, та сумою, належною до сплати відповідно до умов міжнародного договору.
Надані позивачем довідки не можуть вважатись належним доказом, оскільки вони не були апостильовані в порядку, визначеному Гаазькою конвенцією.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що оплата послуг нерезиденту з сервісного обслуговування обладнання, ремонту та обслуговуванню певного обладнання, які здійснюються на території України, не є доходом нерезидента з джерелом походження з України, що підлягають оподаткуванню податком на доходи нерезидентів відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 ст. 141 ПКУ. Аналогічна позиція викладена ДПС України в ІПК від 14.08.2025 року № 4373/ ІПК/99-00-21-02-03.
Щодо правомірності нарахування відповідачем грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій у взаємовідносинах позивача з нерезидентом BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO LTD Spolka z 0.0. (Польща) суд зазначає таке.
Судом встановлено, що між ТОВ «Спецтехоснастка» та BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO LTD Spolka z 0.0. (Польща) укладено контракт № 25092023 від 25.09.2023р., яким передбачено, що Організатор (резидент Польщі) надає Учаснику (платнику податків) послуги, пов?язані з участю у виставках (п.1.1. контракту).
Експонент доставить експонати для демонстрації під час виставки та вивезе їх після закінчення виставки, а організатор виділить площу та обладнання відповідно до умов, викладених в цьому контракті та Додатках (п. 1.2 контракту).
Пунктом.2.1.1 контракту встановлено, що місце проведення виставки: м. Фрідріхсхафен, Німеччина.
Відповідно до додатку № 1 до контракту сторонами було погодження надання таких послуг: оренда виставкової площі 10 кв.м., забудова стенду, комплект додаткового обладнання 2 вітрин, вхідні пропуски, послуга організації харчування на суму 7000 Євро.
Актом від 14.07.2025р. № 3122/04-36-07-13/13429839 встановлено, що BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO TD Spolka z 0.0. (Польща), платник податків в перевіреному періоді надав послуги з оренди виставкової площі (10 кв.м) на загальну суму 4535,00 Євро (еквівалент 175282,74грн.), таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що оплата послуг за контрактом від 25.09.2023р., № 25092023 вважається доходами нерезидента BOLE EUROPE TECHNOLOGY CO LTD Spolka z 0.0. (Польща) із джерелом їх походження з України у вигляді лізингової/орендної плати («Ґ» пп.141.4.1 п. 141.4 ст.141 ПКУ).
Суд зазначає, що характер спірних операцій (виставкові послуги тощо) не дає підстав для автоматичного визнання таких виплат доходами з джерелом походження з України. Зокрема, операції з надання послуг (робіт) на користь резидента без передачі прав або активів, що виникають в Україні - не утворюють податкового зобов`язання в частині податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Крім того, якщо підприємство здійснює перерахування коштів нерезиденту за договорами на надання послуг (зокрема, послуг оренди стенда та послуг з обслуговування експонентів), і при цьому такі виставкові заходи проводяться за межами території України, то відповідні виплати також не підлягають оподаткуванню, оскільки не вважаються доходами нерезидента з джерелом їх походження з України відповідно підпункту «Ґ» підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Отже, у разі якщо резидент України здійснює виплату лізингової/орендної плати нерезиденту за договорами оперативного лізингу/оренди нерухомого майна, що знаходиться поза межами України, то такі виплати не є доходом нерезидента з джерелом походження з України, що підлягають оподаткуванню податком на прибуток п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПКУ. Суд зауважує, що відповідно до індивідуальної податкової консультації від 01.12.2025 року № 6390/1ПК/99-00-21-02-02 ІПК зазначена аналогічна позиція ДПС України.
Відповідачем в ході розгляд справи не спростовано, що виплати позивача нерезидентам не підпадають під регулювання підпункту «Ґ» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, або що існують інші обставини, які унеможливлюють застосування цієї пільги, зокрема відсутність належного підтвердження документального характеру витрат чи будь-які інші обставини.
Таким чином, спірні виплати позивача нерезидентам у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу поза межами України, що, за змістом підпункту «Ґ» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та неправомірними.
Щодо правомірності нарахування відповідачем грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій у взаємовідносинах позивача з нерезидентом Henkel Central Eastern Europe Gesellschaft (Австрія) суд зазначає таке.
Між ТОВ «Спецтехоснастка» та Henkel Central Eastern Europe Gesellschaft (Австрія) укладено контракт від 01.07.2020 року № 010720-Henkel, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надати послуги по сервісному обслуговуванню обладнання Sonderhoff для прокладки піни.
Додатком до контакту погоджено надання послуг по сервісному обслуговуванню обладнання Sonderhoff для прокладки пінит на суму 3445,50 Євро.
Актом від 14.07.2025р., № 3122/04-36-07-13/13429839 встановлено, що Henkel Central Eastern Europe Gesellschaft (Австрія) надав послуги з сервісного обслуговування обладнання Sonderhoff для прокладки піни на суму 3445,50 Євро (еквівалент 106378,09 грн.).
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що оплата послуг за контрактом від 01.07.2020р., № 010720-Henkel вважається доходами нерезидента: Henkel Central Eastern Europe Gesellschaft GmbH (Австрія) із джерелом їх походження з України у вигляді у вигляді інших доходів (п. «К» пп.141.4.1. п.141.4 ст. 141 ПК України.
Досліджуючи дану господарську операцію, суд зазначає, що що характер спірних операцій (послуги з сервісного обслуговування обладнання) не дає підстав для автоматичного визнання таких виплат доходами з джерелом походження з України. Зокрема, операції з надання послуг (робіт) на користь резидента без передачі прав або активів, що виникають в Україні - не утворюють податкового зобов`язання в частині податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Висновок контролюючого органу базується на тому, що така виплата є іншим доходом від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України відповідно до підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Проте, вищевказаний підпункт містить виключення, а саме: сума компенсації вартості робіт, послуг, наданих резиденту нерезидентом, незалежно від місця їх надання взагалі не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів.
Таким чином, спірні виплати позивача нерезиденту у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу, що, за змістом підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та неправомірними.
З урахуванням змісту укладених договорів, первинної бухгалтерської документації, що підтверджує факт виконання робіт/надання послуг, а також обставин, викладених у додатках до акту перевірки, суд приходить до висновку, що відповідні операції були спрямовані виключно на задоволення господарських потреб позивача резидента України.
Таким чином, з огляду на положення підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, компенсація вартості таких робіт та послуг, наданих резиденту України нерезидентами, не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів, оскільки відповідні доходи не є доходами з джерелом їх походження з України у розумінні податкового законодавства.
Щодо правомірності нарахування відповідачем грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій у взаємовідносинах позивача з нерезидентом PRIMA BILAVCIK s.r.o (Чехія) суд зазначає таке.
Між ТОВ «Спецтехоснастка» та PRIMA BILAVCIK s.r.o (Чехія) укладено наступні контракти:
- контракт від 21.05.2021р. № 3-PB-STO/21, відповідно до якого платник податків в перевіреному періоді отримав послуги з ремонту із заміною дефективних частин новими координатно - вимірювальної машини Werth ScopeCheck 3D, вартістю 1900,00Євро.
- контракт від 01.09.2021р. № 4-PB- STO/21, відповідно до якого платник податків в перевіреному періоді отримав послуги з калібрування трьох координатно - вимірювальних машин Werth Scope-Check 3D, вартістю 7054,00Євро.
- виставлено Інвойс від 12.01.2023р., № 232300003, відповідно до якого платник податків в перевіреному періоді отримав послуги сервісного втручання на загальну суму 285Євро.
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що оплата послуг ремонту та сервісного облуговування обладнання вважається доходами нерезидента: PRIMA BILAVCIK s.r.o (Чехія) із джерелом їх походження з України у вигляді у вигляді інших доходів (п. «К» пп.141.4.1. п.141.4 ст. 141 ПК України.
Досліджуючи дану господарську операцію, суд зазначає, що характер спірних операцій (послуги з сервісного обслуговування обладнання) не дає підстав для автоматичного визнання таких виплат доходами з джерелом походження з України. Зокрема, операції з надання послуг (робіт) на користь резидента без передачі прав або активів, що виникають в Україні - не утворюють податкового зобов`язання в частині податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Висновок контролюючого органу базується на тому, що така виплата є іншим доходом від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України відповідно до підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Проте, вищевказаний підпункт містить виключення, а саме: сума компенсації вартості робіт, послуг, наданих резиденту нерезидентом, незалежно від місця їх надання взагалі не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів.
Таким чином, спірні виплати позивача нерезиденту у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу, що, за змістом підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та неправомірними.
З урахуванням змісту укладених договорів, первинної бухгалтерської документації, що підтверджує факт виконання робіт/надання послуг, а також обставин, викладених у додатках до акту перевірки, суд приходить до висновку, що відповідні операції були спрямовані виключно на задоволення господарських потреб позивача резидента України.
Таким чином, з огляду на положення підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, компенсація вартості таких робіт та послуг, наданих резиденту України нерезидентами, не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів, оскільки відповідні доходи не є доходами з джерелом їх походження з України у розумінні податкового законодавства.
Щодо правомірності нарахування відповідачем грошових зобов`язань зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій у взаємовідносинах позивача з нерезидентом ИП Круглик Владимир Анатольєвич суд зазначає таке.
Досліджуючи дану господарську операцію, суд зазначає, що характер спірних операцій (послуги з сервісного обслуговування обладнання) не дає підстав для автоматичного визнання таких виплат доходами з джерелом походження з України. Зокрема, операції з надання послуг (робіт) на користь резидента без передачі прав або активів, що виникають в Україні - не утворюють податкового зобов`язання в частині податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
Висновок контролюючого органу базується на тому, що така виплата є іншим доходом від провадження нерезидентом господарської діяльності на території України відповідно до підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Проте, вищевказаний підпункт містить виключення, а саме: сума компенсації вартості робіт, послуг, наданих резиденту нерезидентом, незалежно від місця їх надання взагалі не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів.
Таким чином, спірні виплати позивача нерезиденту у перевіреному періоді за своєю правовою природою є відшкодуванням вартості послуг, фактично наданих позивачу, що, за змістом підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та неправомірними.
З урахуванням змісту укладених договорів, первинної бухгалтерської документації, що підтверджує факт виконання робіт/надання послуг, а також обставин, викладених у додатках до акту перевірки, суд приходить до висновку, що відповідні операції були спрямовані виключно на задоволення господарських потреб позивача резидента України.
Таким чином, з огляду на положення підпункту «к» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, компенсація вартості таких робіт та послуг, наданих резиденту України нерезидентами, не є об`єктом оподаткування податком з доходів нерезидентів, оскільки відповідні доходи не є доходами з джерелом їх походження з України у розумінні податкового законодавства.
Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2019 року у справі № 807/91/17 визнав послуги з оренди транспортних засобів та гідравлічного навантажування, надані нерезидентом, як такі, що є компенсацією вартості наданих послуг, що підпадає саме під дію виключення підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПКУ та не оподатковується в Україні: «господарська операція по наданню позивачу послуг контрагентом нерезидентом з оренди транспортних засобів та послуг гідравлічного навантажування підпадає саме під дію виключення з загального визначення пункту «й», а саме - «крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента». У справі, що розглядається, позивач здійснив компенсацію вартості послуг, наданих резиденту від нерезидента».
В постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 821/1279/17 суд визнав послуги по первинному вводу фотосепаратора в експлуатацію і навчанню персоналу як такі, що є компенсацією вартості наданих послуг: «... господарська операція по наданню Товариству послуги контрагентом нерезидентом по первинному вводу фотосепаратора в експлуатацію і навчанню персоналу підпадає саме під дію виключення з загального визначення пункту «й», а саме "крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента. Суд погоджується з таким висновком, та вважає, що Товариство здійснило компенсацію вартості послуг, наданих резиденту від нерезидента, що ... є виключенням з переліку доходів, які оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.»
В постанові Верховного суду від 13 червня 2019 року по справі №821/3619/15-а Верховний Суд визнав, що оплата консультаційних послуг по технології вирощування розсади, технічне обслуговування автоматичної машини, виконання робіт по налагоджуванню та підключенню до електричної панелі автоматичної лінії посіву, роботи з технічного обстеження обладнання є видом компенсації вартості послуги наданої резиденту (замовнику) від такого нерезидента (виконавця): «За виконані роботи та надані послуги позивач, як замовник робіт та послуг, зобов`язався сплатити та сплатив виконавцям узгоджену винагороду, яка є видом компенсації вартості послуги наданої резиденту (замовнику) від такого нерезидента (виконавця).» Отже, здійснені виплати позивачем на користь нерезидентів за надані послуги, потрапляють під виключення з доходів, джерело походження яких слід вважати в Україні, отже, відповідно, вони не підлягають оподаткуванню податком з доходів нерезидентів. Платежі, сплачені позивачем на користь нерезидентів є саме компенсацією вартості послуг.
Отже суд приходить до висновку, що позивач звільняється від сплати податку з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків
Враховуючи положення міжнародних актів, виплати нерезидентам за результатом надання послуг не оподатковуються в Україні. А в такому разі, навіть якщо вважати, що позивач мав би надати довідку, відсутні будь - які економічні втрати для бюджету України. В той же час, нараховувати позивачеві податок на виплати нерезидентам та застосувати штраф, коли є розуміння, що такі виплати мають оподатковуватися в іншій державі є незаконним та таким, що суперечить положенням міжнародних договорів.
Окремо необхідно зазначити щодо нарахування штрафних санкцій по взаємовідносинам з нерезидентом LIMITED (Великобританія) за договором № 0106R про транспортно-експедиторське обслуговування від 01.06.2022р.
В межах даного договору 26.10.2023 нерезиденту здійснено виплату доходу відповідно до акту № 290 від 24.07.2023 та 18.04.2024 нерезиденту здійснено виплату доходу відповідно до акту № 462 від 22.03.2024.
Платник податків надав контролюючому органу належним чином завірені копії Свідоцтва (2 шт.) про те, що IMPERIO LIMITED (Великобританія) має податковий статус резидента Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії в 2023р. та в 2024р.
За змістом підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Відповідно до підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 ПК України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.
При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.
Звертаємо увагу на те, що термін «базова ставка фрахту» за змістом, наведеним в підпункті 14.1.12 статті 14 ПК України, означає суму фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.
Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, що регулюють порядок сплати податку, платники податку - резиденти, що сплачують на користь нерезидентів доходи у вигляді фрахту, зобов`язані утримувати з таких доходів податок за ставкою 6%. Така ставка не визначається як «понижена» відносно ставки 15%, і застосовується безумовно до будь-яких операцій з виплати фрахту на користь нерезидента.
Таким чином, відповідно до норм ПК України, позивач, здійснюючи операції з нерезидентом та виплачуючи йому суми фрахту, повинен був сплачувати податок за ставкою 6%.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа № 815/371/18).
Разом з тим, резиденти при виплаті фрахту нерезидентам мають право скористатися перевагами угоди про уникнення подвійного оподаткування.
Відповідно до пункту 1 статті 7 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, що набула чинності для України 11 серпня 1993 року, (далі - Конвенція) прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується податком тільки у цій Договірній Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, то його прибуток може оподатковуватися в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка відноситься до цього постійного представництва.
Згідно з пунктом 103.1 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
За правилами пункту 103.2 статті 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. У разі отримання синдикованого фінансового кредиту особа (податковий агент) застосовує ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, на дату виплати процентів або інших доходів, отриманих із джерел в Україні, учасникам синдикату кредиторів з урахуванням того, резидентом якої юрисдикції є кожен учасник синдикованого кредиту, та пропорційно до його частки у межах кредитного договору, за умови що він є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, незалежно від того, виплата здійснюється через агента чи напряму.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Пунктом 103.3 статті 103 ПК України передбачено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
За правилами пунктів 103.4, 103.5, 103.10 статті 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
Згідно з пунктом 103.1 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
За правилами пункту 103.2 статті 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. У разі отримання синдикованого фінансового кредиту особа (податковий агент) застосовує ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, на дату виплати процентів або інших доходів, отриманих із джерел в Україні, учасникам синдикату кредиторів з урахуванням того, резидентом якої юрисдикції є кожен учасник синдикованого кредиту, та пропорційно до його частки у межах кредитного договору, за умови що він є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, незалежно від того, виплата здійснюється через агента чи напряму.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Пунктом 103.3 статті 103 ПК України передбачено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
За правилами пунктів 103.4, 103.5, 103.10 статті 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
За таких обставин, з урахуванням положень пункту 103.2 статті 103 ПК України, а також з огляду на положення Угоди, що відповідно до пункту 3.2 статті 3 ПК України, має пріоритет над положеннями ПК України, позивач має право застосувати звільнення від оподаткування, передбачене Угодою, до доходів у вигляді фрахту, сплачуваного на користьLIMITED (Великобританія).
Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 380/671/20 міститься правовий висновок, за змістом якого у положеннях Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства передбачено принцип презумпції правомірності рішень платника податків суть якого зводиться до того, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Отже, мова йде не лише про загальнообов`язкове усунення юридичних колізій, яке є одночасно і правом (повноваженням), і процесуальним обов`язком суду при звичайному (безвідносно до виду правовідносин) правозастосуванні. Мова про порядок вирішення ситуацій, у яких стикаються (конфліктують) інтереси платника податків і контролюючого органу, а норми податкового права, що регулюють такі правовідносини, прямо чи внаслідок їх тлумачення, а також у своїй сукупності, не є однозначними та допускають множинне трактування їхніх прав та обов`язків, внаслідок якого можливе вирішення справи як на користь платника, так і проти нього.
Презумпція сформульована як принцип у статті 4 Податкового кодексу України (підпункт 4.1.4). Саме таким чином встановлено найвищий ступінь її імперативності. Крім того, презумпція також закріплена як спеціальна норма у пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України саме для цього виду правовідносин, що означає безумовне її врахування при вирішенні спорів, що регулюються означеною статтею.
Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду. Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.
Вказаний підхід національного законодавства узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ), що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків.
Частиною 2статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкт владних повноважень, а не на позивача. При цьому суб`єкт владних повноважень може посилатися лише на докази, які були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що вони не були отримані ним до його прийняття з незалежних від нього причин.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №420/9371/22.
Положеннями частини 3 статті 77 КАС України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №200/2859/19-а.
При вирішенні спору цього спору, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 18.10.2023 у справі №1.380.2019.004162.
У справі Кобець проти України Європейський суд з прав людини, керуючись критерієм доведення поза розумним сумнівом (рішення у справі Авшар проти Туреччини), вказав, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення (рішення від 14.02.2008 у справі Кобець проти України).
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2023 у справі №826/5397/18.
В своїй сукупності вказані нормативні положення свідчать, що саме відповідач повинен довести існування юридичного складу обставин, за наявності яких він може, а тому правомірно прийняв спірне рішення.
Всупереч зазначеному контролюючий орган в цій справі не довів правомірність спірних податкових повідомлень-рішень
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно із частиною 1 і часиною 2статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 11.05.2026.

Суддя О.В. Царікова