Справа № 480/7849/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. Справа № 480/7849/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько) по справі № 480/7849/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.05.2024:

№ 0-1801-UA0075243 на суму 27 242,20 грн;

№ 0-1801-UA0075243 на суму 40 702,50 грн;

№ 0-1801-UA0075243 на суму 5 967,69 грн;

№ 0-1801-UA0075243 на суму 1 929,60 грн;

- від 30.05.2024 № 0-1801- НОМЕР_1 на суму 720,95 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що є фізичною особою-підприємцем, видом його діяльності є вирощування зернових культур (окрім рису), бобових культур і насіння олійних культур, має у власності нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1 , які використовуються ним для вирощування зернових культур та не здаються в оренду, лізинг чи позичку.

Отже, сільськогосподарські будівлі за вищевказаною адресою використовуються сільськогосподарським виробником, а тому останні не є об`єктами оподаткування згідно пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України.

Крім того, зауважив, що є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , яке за призначенням кваліфіковано як «Гуртожитки для робітників» згідно експертного висновку. За рішенням Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Річківської сільської ради» від 30.06.2021 для наведеної категорії будівель встановлено ставку податку 0,00%. Натомість, податковим органом безпідставно застосовано ставку податку до належної позивачу будівлі, встановлену до торгівельних приміщень.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 позов задоволено.

ГУ ДПС у Сумській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність належних доказів того, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, тобто є саме товаровиробником.

Водночас, визначальним для отримання відповідної пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є використання майна, як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури, в межах сільськогосподарських потреб.

Вважає, що лише наявність у позивача сільськогосподарської техніки не підтверджує її використання в межах конкретної господарської діяльності, натомість доказів її використання у процесі виробництва сільськогосподарської продукції (виробничі журнали, шляхові листи, акти виконаних робіт) матеріали справи не містять.

Проведення ОСОБА_1 банківських операцій, реєстрація його як фізичної особи-підприємця з видом діяльності за КВЕД 01.11 також, на думку апелянта, не є достатнім доказом виробництва сільськогосподарської продукції.

Також, зазначає, що експертний висновок, врахований судом першої інстанції, за своїм змістом стосується технічної характеристики будівлі та не підтверджує її використання для сільськогосподарських цілей.

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо застосування податкової пільги, передбаченої пп. «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України до об`єкту нерухомості позивача, є помилковою оскільки належна позивачу будівля їдальня-гуртожиток є нежитловою будівлею.

З урахуванням наведеного, вважає, що ОСОБА_1 має сплачувати податки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Позивач є власником нежитлових приміщень і будівельза адресою: АДРЕСА_3 :

- буд.84 комплекс нежитлових будівель (сарай № 2 літера «Б», прибудова літера «б», сарай № 3 літера «В», прибудова літера «в») загальною площею 2 152,1 кв.м. ;

- буд.84 б нежитлового приміщення № 1 (зерносховище) загальною площею 607,5 кв.м. та нежитлового приміщення № 2 (зерносховище) загальною площею 406,6 кв.м. ;

- буд. 84-д виробничого будинку з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами (столярна майстерня) загальною площею 480,00 кв.м.

Також, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить нежитлова будівля (їдальня-гуртожиток) загальною площею 296,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ГУ ДПС у Сумській області відносно позивача складені податкові повідомлення рішення, якими нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту нежитлової нерухомості за 2023 рік:

- від 28.05.2024:

№ 0-1801-UA0075243 в розмірі 27 242,20 грн щодо нежитлового приміщення загальною площею 406,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

№ НОМЕР_2 в розмірі 40 702,50 грн щодо нежитлового приміщення загальною площею 607,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

№ НОМЕР_3 в розмірі 5 967,69 грн щодо торгівельної будівлі за адресою АДРЕСА_2 ;

№ 0-1801-UA0075243 в розмірі 1 929,60 грн щодо будівлі загальною площею 480,00 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- від 30.05.2024 № 0-1801-UA0075243 в розмірі 720,95 грн щодо будівлі загальною площею 2 152,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього розповсюджується податкова пільга, визначена п.п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 має статус гуртожитку, а отже на вказану будівлю поширюється пільга, встановлена пп. «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України

Таким чином, податкові повідомлення рішення, прийняті контролюючим органом є протиправними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).

Щодо податкових повідомлень рішень № 0-1801-UA0075243, № 0-1801-UA0075243, № 0-1801-UA0075243 та № 0-1801-UA0075243.

За змістом пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до пп. 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Аналізуючи наведені вище приписи, колегія суддів зазначає, що застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Саме такі висновки щодо застосування норм права було неодноразово викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 09 травня 2023 року у справі № 380/10802/22.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року № 3573 (надалі також НК 018:2023) до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які належать до класу 1271 "Нежитлові сільськогосподарські будівлі», що включає будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. Цей клас не включає: споруди зоологічних парків та ботанічних садів (2412).

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з НК 018:2023.

Судом встановлено, що належні на праві приватної власності позивачу нежитлові приміщення та будівлі за адресою: Сумська обл., Білопільський р., с. Вири, вул. Вишнева, буд.84, 84б, 84д , а саме: комплекс нежитлових будівель (сарай № 2 літера «Б», прибудова літера «б», сарай № 3 літера «В», прибудова літера «в») загальною площею 2 152,1 кв.м. , два зерносховища загальними площами 607,5 та 406,6 кв.м., виробничий будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами (столярна майстерня) загальною площею 480,00 кв.м. відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023 відносяться до класу 1271 " Нежитлові сільськогосподарські будівлі" та використовувались позивачем у господарській діяльності з вирощування , зберігання та доробки зернових культур.

На підтвердження наведених обставин позивачем надано ТТН, видаткові накладі, реєстрі відвантаження зернових культур із зазначених адрес. Також судом враховано копії виписок АТ КБ «Приватбанк», щодо руху коштів за рахунками ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (спецтехніки), договір купівлі-продажу насіння № 26675 від 26.04.2023 з додатками, заявки до Договору купівлі продажу насіння від 13.11.2023 № 93, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, реєстр відвантажень.

Отже, зазначені докази підтверджують, що власник об`єктів нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником та об`єкти нерухомості використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Щодо доводів апелянта про те, що банківські виписки та наявність у позивача сільськогосподарської техніки не є достатніми доказами на підтвердження використання об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності колегія суддів зазначає, що вказані документи, а також договір купівлі-продажу насіння № 26675 від 26.04.2023 з додатками, заявки до Договору купівлі продажу насіння від 13.11.2023 № 93, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, реєстр відвантажень є належними доказами на підтвердження наявності у ОСОБА_1 статусу товаровиробника.

Верховний Суд у постанові від 01.04.2026 у справі № 320/36204/23 зазначив, що доказами того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником можуть бути договори, обладнання, наявність на зберіганні кормів, гербіцидів тощо.

В межах спірних правовідносин судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано належні та достатні докази використання належних на праві власності вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.

Доказів того, що спірна нерухомість здавалась позивачем в оренду чи лізинг відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача.

Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що вищевказані будівлі нерухомості, належні позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення та впродовж 2023 рр. використовувались ним у будь-який інший, відмінний від сільськогосподарської діяльності спосіб.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові приміщення та будівлі, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 не є об`єктами оподаткування, відповідно до п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0-1801-UA0075243.

Згідно з п. «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування гуртожитки.

Відповідно до Державного класифікатора НК 018:2023 гуртожитки віднесено до підрозділу 11 "Житлові будинки" групи 113 '' Житлові будинки для колективного проживання" класу 1130 "Житлові будинки для колективного проживання".

Вказаний клас включає гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, робітників та службовців, житлові будинки для дітей-сиріт та дітей з інвалідністю, для осіб літнього віку та осіб з інвалідністю, інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, притулки для бездомних тощо. Цей клас не включає: лікарні (1264); будівлі закладів соціального захисту населення (1264); в`язниці та казарми (1274).

З аналізу наведених норм вбачається, що гуртожиток, як житловий будинок не є об`єктом оподаткування, передбаченим ст. 266 ПК України.

Відповідно до приписів пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України органи місцевого самоврядування, серед іншого, встановлюють ставки податку на нерухоме майно, а саме для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

На виконання означених вище вимог, Річківська сільська рада Білопільського району Сумської області прийняла рішення від 30.06.2021 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Річківської сільської ради», яким визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в тому числі на 2023 рр.

Вказаним рішенням визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб:

- в розмірі 0,0% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року для класу 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців» категорії «Гуртожитки» типу «Будівлі житлові»;

- в розмірі 0,30% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року для класу 1230.4 «Їдальні, кафе, закусочні тощо» категорії «Будівлі торгівельні» типу «Будівлі нежитлові».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є співвласником нежитлової будівлі - їдальні-гуртожитку загальною площею 296,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

ГУ ДПС у Сумській області визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2023 рр., виходячи зі ставки 0,30% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр, як до об`єктів нежитлової нерухомості - торгівельних.

Натомість, вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача щодо належності йому на праві власності будівлі гуртожитку, взявши до уваги експертний висновок.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності нежитлову будівлю, а саме їдальню-гуртожиток.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження

Таким чином, саме відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують технічні характеристики об`єкта нерухомості, якщо такі внесені до Реєстру, якими керується орган податкової служби під час визначення податку на нерухоме майно.

Колегія суддів враховує, що експертний висновок АС5 № 2422802 від 15.08.2024 містить інші відомості щодо призначення будівлі, а саме гуртожиток для робітників, код Державного класифікатора НК 018:2023 «1130».

Відповідно до абз. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі зміни характеристик об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва характеристики такого об`єкта оновлюються в Державному реєстрі прав автоматично в режимі реального часу в порядку інформаційної взаємодії з Єдиною державною електронною системою у сфері будівництва (у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про ідентифікатор такого об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва) з обов`язковим відображенням дати такого оновлення. Дія положень цього абзацу не поширюється на випадки, коли зміна характеристик об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості пов`язана з поділом, об`єднанням такого об`єкта чи виділом частки з такого об`єкта, а також з реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта нерухомого майна чи самочинним будівництвом.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.

Відповідно до п. 58 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли в документах, що подаються для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, а також якщо реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва проведена до 1 січня 2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва проводиться за наявності відомостей про технічну інвентаризацію такого об`єкта, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта незавершеного будівництва державна реєстрація права власності на такий об`єкт проводиться з використанням відомостей про його технічну інвентаризацію, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Тобто, за наявності розбіжностей у відомостях щодо функціонального призначення спірної будівлі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та технічних документах позивач мав ініціювати процедуру внесення змін до реєстраційних даних, проте доказів вчинення таких дій матеріали справи не містять.

Натомість, саме на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно податковий орган визначає тип будівлі та застосовує ставку податку.

Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У постанові від 29 червня 2023 року у справі №520/342/21, ухваленій у подібних до цієї справи правовідносинах, Верховний Суд, застосовуючи наведену вище норму податкового законодавства, виснував, що платник податків не позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподатковуваних будівель для правильного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування відповідних коефіцієнтів для обчислення такого податку.

У випадку нереалізації платником податків права на проведення звірки даних відсутні підстави для посилань в подальшому на відомості, що можуть мати вплив або на віднесення належного йому нерухомого майна до об`єкта оподаткування взагалі, або ж на розмір ставки податку.

Подібний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 09 серпня 2022 року у справі № 819/1339/16.

Колегія суддів вказує, що позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованої будівлі для вірного розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку.

Разом з тим, доказів на підтвердження вчинення позивачем дій щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності обрахування відповідачем податку на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю - їдальню-гуртожиток за 2023 р. із застосуванням ставки податку 0,30% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр, як до торговельних.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, прийняте ГУ ДПС у відношенні ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення № 0-1801-UA0075243 відповідає вимогам чинного законодавства та підстави для його скасування відсутні.

Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи в цій частині, неправильно застосував норми матеріального права, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими колегія суддів визнала недоведеними, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про задоволення позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1801-UA0075243.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволенн позову про скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1801-UA0075243 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в його задоволенні.

В іншій частині, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, сплаченого ним за подання позову.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено частково, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1 115,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 по справі № 480/7849/24 - скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Абзац сьомий резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі № 480/7849/24 змінити, виклавши його в наступній редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 115,52 грн (одна тисяча сто п`ятнадцять гривень 52 копійки).

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі № 480/7849/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц Я.В. П`янова