Справа № 420/12097/26
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2026-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 травня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), в якому позивач просить суд:

визнати рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2025 щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що підлягає скасуванню, через порушення процедури огляду, щодо вимог Положення № 402, затвердженого наказом МОУ № 402, через відсутність лікарів необхідної спеціалізації, неправильну оцінку стану здоров`я;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) направити ОСОБА_1 на повторне проходження ВЛК з залученням лікарів необхідної спеціалізації (кардіоревматолога, нефролога, уролога, травматолога, ортопеда, гастроентеролога, ангіохірурга, ендокринолога, Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В. П. Філатова НАМН України) для визначення реального стану здоров`я ОСОБА_1 ;

визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) протиправними та скасувати мобілізаційне розпорядження від 07.12.2025 року, щодо мобілізації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 з відповідним внесенням відомостей до реєстру "Оберіг".

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач знаходився на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 . 05.12.2025 позивач був примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_8 , та примушений до здавання аналізів, медичного обстеження, позивача повідомлено про проведення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 , яким позивача визнано придатним до військовій службі, хоч як такого належного медичного обстеження його здоров`я проведено не було. Не взято до уваги наявність у позивача розвинутих та загострених з дитинства хвороб. Мобілізаційне розпорядження позивач не отримував, хоч у новому військовому квитку серії НОМЕР_1 від 07.12.2025, оформленому ІНФОРМАЦІЯ_10 , вказано про вручення ОСОБА_1 мобілізаційного розпорядження 07.12.2025.

Ухвалою від 04.05.2026 відкрито спрощене провадження у справі.

11.05.2026 до суду подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії мобілізаційного розпорядження від 07.12.2025, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) а також заборони посадовим особам, вчиняти будь-які дії, зокрема здійснювати заходи з його розшуку, затримання, переміщення, проходження ним військово-лікарської комісії, а також здійснювати призов, переміщення, мобілізаційні заходи до військових частин та/або навчальних центрів, щодо мобілізації ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №420/12097/26.

Заява обгрунтована тим, що відповідач фактично не має будь-яких перешкод для того, щоб в будь-який час здійснити заходи щодо відправки позивача у військову частину та/або навчальний центр. Разом із цим, позивач не перебуває на військовій службі, не зарахований до списків жодної військової частини та/або навчального центру. Якщо позивача буде відправлено та зараховано до списків військової частини та/або навчального центру, вій набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, а також унеможливить ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача. Вчинення мобілізаційних заходів стосовно позивача неможливе до надання судом оцінки на предмет правомірності призову позивача на військову службу під час мобілізації; правомірності рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2025 року, щодо стану здоров`я ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Частиною 2 ст.150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Підстави забезпечення позову, що визначені в ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може ускладнити виконання рішення суду.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та обставинам справи.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 року у справі №826/10936/18 та від 30.09.2020 року у справі №640/1305/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обрано спосіб забезпечення позову у вигляді зупинення дії мобілізаційного розпорядження від 07.12.2025 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_11 , а також заборони посадовим особам вчиняти будь-які дії, заходи з розшуку, затримання, переміщення, проходження позивачем військово- лікарської комісії, а також здійснювати призов, переміщення, мобілізаційні заходи до військових частин та/або навчальних центрів, щодо мобілізації.

При цьому, предметом спору є правомірність рішення Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.12.2025 року щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_11 направити ОСОБА_1 на повторне проходження ВЛК з залученням лікарів необхідної спеціалізації для визначення реального стану здоров`я ОСОБА_1 ; правомірність мобілізаційного розпорядження від 07.12.2025 щодо мобілізації ОСОБА_1 , оскільки позивач вважає висновки про його придатність до військової служби передчасними.

Судом не вбачається підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.

Як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, доводи та твердження заявника є аналогічними, викладеним у позовній заяві. Отже, за своїм змістом фактично співпадають із обраним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а тому не можуть бути достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності оспорюваної бездіяльності для застосування судом заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150, 151 КАС України. Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. У разі забезпечення цього позову шляхом зупинення дії мобілізаційного розпорядження від 07.12.2025 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_11 , а також заборони посадовим особам вчиняти будь-які дії, заходи з розшуку, затримання, переміщення, здійснювати призов, переміщення, мобілізаційні заходи до набрання законної сили рішення суду, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі № 826/13306/18. В цьому контексті суд враховує і те, що ухвала суду щодо забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, оскільки вживається судом з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних рішень, дій та бездіяльності з боку відповідача, щоб забезпечити в подальшому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд наголошує , що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, позитивним зобов`язанням позивача у справі є доведення критеріїв необхідності застосування заходів забезпечення позову при поданні відповідної заяви.

Надання оцінки правомірності дій відповідачів щодо проходження ВЛК та вручення мобілізаційного розпорядження можливо лише під час розгляду справи по суті. На даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідачів та протиправності мобілізаційного розпорядження за відсутності відповідних доказів.

Саме по собі подання адміністративного позову, предметом якого є, зокрема, встановлення ознак протиправності дій відповідачів не є доказом того, що такі дії є протиправними, адже розгляд адміністративної справи по суті і має на меті встановлення правомірності чи протиправності дій суб`єкта владних повноважень, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову. Так, твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

З урахуванням наведених норм, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 та обставин, що вказані в заяві про забезпечення позову, зазначені позивачем в якості підстав для забезпечення позову обставини не можуть бути розцінені в якості передумов для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, з урахуванням наведеного,суд вважає, що доводи ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим, заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150-154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складений і підписаний суддею 12.05.2026.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА