Справа № 468/2057/25
Суддя: Ковальчук О. В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 468/2057/25
Номер провадження 2-а/650/3/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Ковальчук О.В.

за участі секретаря Чечун В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Велика Олександрівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мишак Дмитро Едуардович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

в с т а н о в и в :

Представник позивача Мишак Д.Е. звернувся до суду із адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08.08.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №244 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відповідно до якої: «Протоколом про адміністративне правопорушення інкриміновано: 29 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , для звірки військово облікових даних. При звірці військово облікових даних ОСОБА_1 встановлено, що останній внесений до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за електронним зверненням ІНФОРМАЦІЯ_4 № Е2936837 від 18.07.2025 року як громадянин, що порушив вимоги ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» змінив місце проживання і не став на облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч.3 ст.210 КУпАП.

Постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Позивач не погоджується з вищевказаною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження підлягає закриттю, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.11.2025 року у справі за даним позовом було відкрито провадження у справі з повідомленням сторін.

Представник позивача, позивач у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Просять вимоги позову задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву в якій зазначив, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) надійшла ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області про відкриття провадження від 04.11.2025 року по справі №468/2057/25 за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_6 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає позовну заяву необґрунтованою з наступних підстав.

08 серпня 2025 року відповідно до постанови №244 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Протоколом №244 від 29 липня 2025 про адміністративне правопорушення інкриміновано: 29 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , для звірки військово облікових даних.

При звірці військово облікових даних ОСОБА_1 встановлено, що останній внесений до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за електронним зверненням ІНФОРМАЦІЯ_4 №Е2936837 від 18.07.2025 року як громадянин, що порушив вимоги ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачено адміністративна відповідальність, встановлена ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Твердження позивача що адміністративний протокол був складений за його відсутності не знаходить свого підтвердження, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено 29.08.2025 року в день звернення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується особистим підписом позивача про ознайомлення з датою та часом розгляду адміністративної справи та наданих ним пояснень, щодо не постановки на військовий облік. Позивачу в його присутності роз`яснено зміст ст.268 КУпАП.

Винесена постанова по справі була направлена ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією АТ "Укрпошта", яку він отримав 27.08.2025 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення.

Стосовно висловлювань позивача, щодо того, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, дослідивши всі докази, встановивши факт адміністративного правопорушення, а саме факт не проживання військовозобов`язаного ОСОБА_3 за місцем реєстрації у населеному пункті АДРЕСА_1 , а саме вказання ним місця теперішнього проживання АДРЕСА_2 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 не було допущено порушень законодавства під час винесення постанови про адміністративне правопорушення. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив зазначаючи, що відповідач вказує на те, що позивач нібито порушив вимоги ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: не став на військовий облік у семиденний строк з дня зміни місця проживання.

Проте, в оскаржуваній постанові та у відзиві відповідача відсутня конкретна дата, коли саме відбулася подія, яку відповідач кваліфікує як «зміну місця проживання».

Відповідач лише констатує факт перебування Позивача за іншою адресою на момент складання протоколу, але не надає жодного доказу того, коли саме ОСОБА_1 , на думку відповідача, допустив порушення.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», обов`язок стати на облік виникає протягом 7 днів після прибуття до нового місця проживання. Отже, відсутність цих даних унеможливлює встановлення об`єктивно сторони правопорушення та є безумовною підставою для скасування постанови.

Відповідно до ч.7 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідач не встановив дату вчинення імовірного порушення (дату переїзду), отже неможливо перевірити дотримання строків притягнення до відповідальності. Тягар доказування цього факту лежить на суб`єкті владних повноважень (ТЦК та СП), і цей обов`язок відповідачем не виконано.

Відповідач у відзиві посилається на загальні норми закону, але ігнорує спеціальну норму. Примітка до ст. 210 КУпАП чітко вказує: положення статей 210, 210-1 не застосовуються за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

У відзиві зазначено, що інформація про позивача надійшла за електронним зверненням від іншого РТЦК. Це прямо підтверджує, що дані про ОСОБА_1 наявні в електронних реєстрах. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав об`єктивну можливість отримати інформацію про зміну місця проживання без особистої явки позивача. Невикористання відповідачем своїх повноважень щодо доступу до реєстрів не може бути підставою для перекладання відповідальності на громадянина. Просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши всі обставини справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, суд вважає їх достатніми для прийняття рішення та приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 08.08.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №244 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Як вбачається із змісту постанови, 29 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , для звірки військово облікових даних. При звірці військово облікових даних ОСОБА_1 встановлено, що останній внесений до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за електронним зверненням ІНФОРМАЦІЯ_4 № Е2936837 від 18.07.2025 року як громадянин, що порушив вимоги ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» змінив місце проживання і не став на облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч.3 ст.210 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»:

1. Громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

З огляду на вказане, вимоги ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач ОСОБА_1 не порушив.

Оскільки у вітчизняному процесуальному законі відсутнє визначення розумного сумніву чи доведеності вини поза розумним сумнівом, то для належного розуміння сутності поняття поза розумним сумнівом в Україні насамперед слід керуватися практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), в якій Суд ілюструє європейський стандарт розуміння аналізованого принципу.

Правова позиція ЄСПЛ щодо цього, відображена, зокрема, у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач заперечує свою провину у вчиненні правопорушення, натомість відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З огляду на вище викладене та зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення, а суб`єкт владних повноважень належними, допустимими та достатніми доказами не довів протилежного, хоча обов`язок доказування покладається саме на нього, оцінюючи в сукупності наявні докази, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів суду, що при винесені оскаржуваної постанови щодо позивача діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тобто при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, провина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому постанову по справі про адміністративне правопорушення № 244 від 08.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 251, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мишак Дмитро Едуардович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 08 серпня 2025 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ковальчук