Справа № 520/21205/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

13 травня 2026 р. справа № 520/21205/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі №520/21205/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 01.07.2021р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2025р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. залишено без змін.

Ухвалою суду від 05.11.2025р. заяву позивача, подану в порядку статті 382 КАС України задоволено, встановлено судовий контроль за виконанням рішення в справі № 520/21205/24 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду протягом трьох місяців з моменту набрання чинності цією ухвалою звіт про виконання рішення суду від 21.01.2025р.

04.02.2026р. до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою суду від 12.02.2026р. відмовлено у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 90-та днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі №520/21205/24.

11.05.2026р. до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому відповідач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. у справі №520/21205/24 нараховано доплату за період з 01.07.2021 по 29.02.2024 сумі 66929 грн. 36 коп. (минулий період) з урахуванням раніше виплачених сум та внесено до Реєстру судових рішень. Різниця в пенсії в розмірі 66929,36 грн. виплачуватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Також відповідач зазначив, що виплату нарахованої різниці в пенсії на виконання зазначеного рішення суду буде проведено відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №821 від 14.07.2025 року. Відповідно до зазначеного Порядку, ОСОБА_1 нараховано до виплати та виплачено в жовтні та листопаді 2025 року додатковими відомостями частину боргу в сумі 374,70 гривень, в лютому 2026 року виплачено 103,00 грн., в березні 2026 року виплачено 101,00 грн. та в квітні 2026 року виплачено 100,00 грн.

Разом з тим, відповідач зазначив, що Головне управління не може визначити орієнтовні строки повного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі 520/21205/24 в частині виплати всієї суми заборгованості, оскільки виплата напряму залежить від виділених бюджетних асигнувань та враховуючи принцип пропорційності виплати коштів кількості проведених перерахунків на виконання судових рішень.

Надаючи правову оцінку наданому звіту, суд зазначає наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначалося вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. в цій справі зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 01.07.2021р. в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, як вбачається з протоколу перерахунку пенсії позивача, основний розмір пенсії позивача, обчислений у розмірі восьмими мінімальних пенсій за віком станом на 01.07.2021, який складає 14832 грн. (1854х8).

Розмір пенсії з 01.07.2021 - 14832 грн., у тому числі 741,60 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІ група - 50 грн. Всього - 16003, 20 грн.

Розмір пенсії з 01.12.2021 - 14832 грн., у тому числі 773,60 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІ група - 50 грн. Всього - 16035, 20 грн.

Розмір пенсії з 01.07.2022 - 14832 грн., у тому числі 810, 80 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІ група - 50 грн. Всього - 16072, 40 грн.

Розмір пенсії з 01.12.2022 - 14832 грн, у тому числі 837,20 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІ група - 50 грн. Всього - 16098, 80 грн.

Розмір пенсії з 01.03.2024 - 14832 грн, у тому числі 944, 40 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІ група - 50 грн. Всього - 16206 грн.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування позивачу пенсії із розрахунку восьми мінімальних пенсій станом на дату, з якої проведено перерахунок, а саме: 01.07.2021 у розмірі 14832 грн. (1854 грн*8) і після цього з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024 пенсію обчислено виходячи з основного розміру пенсії - 14832 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2021 - 1854 грн., з 01.12.2021 - 1934 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2022 - 2027 грн., станом на 01.12.2022 - 2093 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.03.2024 - 2361 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2025 - 2361 грн.

Отже, враховуючи визначення Законами про Державний бюджет України розміру прожиткового мінімуму у кожному році, суд вважає, що відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням таких законодавчих визначень.

Суд наголошує, що при розрахунку пенсії позивача у подальшому зокрема, з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024 застосуванню підлягає як розрахункова величина прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, визначена Законами України «Про Державний бюджет України» станом на 01.12.2021 (1934 грн.), 01.07.2022 (2027 грн.), 01.12.2022 (2093 грн.), 01.03.2024 (2361 грн.), 01.01.2025 (2361 грн.), а не станом на 01.07.2021 року (1854 грн).

Разом з тим, відповідачем доказів щодо виплатити належних сум пенсії позивачу за спірний період до суду не надано, що вказує на невиконання судового рішення.

Враховуючи фактичне невиконання відповідачем рішення суду від 21.01.2025р. у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду.

Враховуючи ту обставину, що рішення суду відповідачем не виконано, суд дійшов висновку про необхідність встановлення відповідачу нового строку подання до суду звіту про виконання рішення суду.

Оцінюючи доводи відповідача про вчинення ним дій в межах його компетенції з виконання рішення суду та, зокрема, нарахування частини заборгованості нарахованої пенсії, суд робить висновок про те, що відповідач доклав відповідних зусиль з приводу виконання судового рішення, виявляючи бажання та належну старанність. Проте суд констатує, що обмежене фінансування або неузгодженість дій державних органів з приводу здійснення фінансування не може впливати на наявність чи відсутність обов`язку з виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду, чого в цій справі не встановлено.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.

Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.

Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Аналогічних висновків Верховний Суду дійшов у справі №560/523/19.

Таким чином, суд зазначає, що на теперішній час не вбачається підстав накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу за не виконання рішення суду з огляду на вказані вище обставини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 293, 294, 382 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі №520/21205/24.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі №520/21205/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 90-та днів з дня набрання чинності цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. по справі №520/21205/24.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров