Справа № 280/8281/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2026 року м. Дніпросправа № 280/8281/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Лазаренко М.С.) в адміністративній справі №280/8281/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 28 від 23 травня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу період роботи 01 вересня 1981 року по 28 червня 1986 року, з 01 липня 2000 року по 16 травня 2024 року за фактичною тривалістю та призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви від 16 травня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви від 16 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до органів Пенсійного фонду України та надав заяву про призначення пенсії та відповідні підтверджуючі документи. Заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності через недостатній страховий стаж. Зазначає, що йому безпідставно не було зараховано вищезазначені періоди роботи, оскільки записи трудової книжки підтверджують спірний страховий стаж.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 28 від 23.05.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.2000 згідно даних Реєстру застрахованих осіб.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.05.2024 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на правомірність рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, зазначаючи, що за результатами розгляду поданих документів страховий стаж позивача становить 17 років 11 місяців 17 днів. Вказує, що до страхового стажу позивача було вірно не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 28.06.1986 у зв`язку з необхідністю надання уточнюючої довідки щодо форми навчання, оскільки цей період перетинається з роботою та період роботи з 01.07.2000 згідно з даними Реєстру застрахованих осіб через розбіжність у написанні прізвища (« ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 »). У зв`язку з цим скаржник вважає, що позивач не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, а дії пенсійного органу відповідають вимогам законодавства.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 16.05.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та прийнято рішення № 28 від 23.05.2024 про відмову в призначенні пенсії. В обґрунтування відмови у призначені пенсії в зазначено наступне:

«Необхідний страховий стаж на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку не менше 30 років.

Вік заявника 60 років.

Страховий стаж особи становить 17 років 11 місяців 17 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

періоди навчання з 01.09.1981 по 28.06.1986, оскільки період навчання перетинається з роботою. Необхідно надати уточнюючу довідку про форму навчання заявника;

період роботи згідно даних Реєстру застрахованих осіб з 01.07.2000, оскільки прізвище вказане в індивідуальних відомостях про застраховану особу « ОСОБА_2 », не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Враховуючи вищевикладене, відповідачем прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вважаючи протиправним рішення №33 від 24.07.2025 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте частково задовольнив позовні вимоги, не перебираючи на себе дискреційних повноважень пенсійного органу.

Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

З матеріалів справи вбачається, що спір у цій справі стосується правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 28 від 23.05.2024, а також щодо правових підстав для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності позивача з 01.07.2000.

Як на підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області послалося, зокрема, на відсутність необхідного страхового стажу та неможливість зарахування до нього періодів роботи позивача з 01.07.2000 згідно з даними Реєстру застрахованих осіб, оскільки в індивідуальних відомостях його прізвище зазначене як « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Колегія суддів критично оцінює такі доводи пенсійного органу та погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не може нести негативні наслідки через технічні помилки, допущені при внесенні відомостей до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, саме Пенсійний фонд України є володільцем та адміністратором даних Реєстру, забезпечує їх ведення, внесення, уточнення та контроль за достовірністю поданих відомостей.

Системний аналіз наведених норм дійсно свідчить, що обов`язок щодо належного ведення та коригування даних Реєстру покладено саме на органи Пенсійного фонду України, а тому розбіжності у написанні прізвища за відсутності спору щодо особи працівника не можуть бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, оскільки інших підстав для незарахування спірних періодів роботи відповідачем під час розгляду даної справи не наведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та правомірно зобов`язав пенсійний орган зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 згідно з даними Реєстру застрахованих осіб з повторним розглядом його заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/8281/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак