Справа № 826/13481/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 травня 2026 року

м. Київ

справа №826/13481/15

адміністративне провадження №К/990/18676/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шишова О.О.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2026 у справі № 826/13481/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

УСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міжрегіонального Головного управління ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників податків, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.02.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 у справі № 826/13481/15, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.07.2015 № .

Постановою Верховного Суду від 22.06.2023 касаційну скаргу Головного управління ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників податків (процесуальний правонаступник Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 скасовано, справу №826/13481/15 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що колегія суддів прийшла до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій встановлено, що придбане позивачем у ТОВ «Азонтес» пальне в кількості 13 432 тон 31.10.2014 прийнято на зберігання ПАТ` «Нафтохімік Прикарпаття», з резервуарів якого перевізниками протягом листопада 2014 року транспортувалось до місць продажу.

Однак, поза увагою судів залишився акт від 30.11.2014 № 08/11 (том 1, а.с. 154-155) відповідно якого на зберіганні ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» впродовж листопада 2014 року залишається 13 432 тони пального вказаної марки.

Крім того, з наданих позивачем документів не вбачається можливості встановити адресу зберігання пального, оскільки як місце зберігання визначено лише резервуари нафтобаз, що належать ПАТ''Дніпронафтопродукт'', отже співставити місце зберігання та пункт навантаження за товарно-транспортними накладними не можливо.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2026 у справі № 826/13481/15 у задоволенні позову.

До Верховного Суду 24.04.2026 надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2026 у справі № 826/13481/15.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Підставою для касаційної скарги скаржником вказано п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми матеріального права, а саме: ст. ст. 198, 201 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») без урахування висновків Верховного Суду у постановах: від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16, від 02.07.2020 по справі № 814/1792/17, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 10.11.2020 у справі № 440/3779/18, від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, від 22.12.2022 у справі № 822/2028/16, від 02.05.2023 у справі № 120/6700/22, від 12.08.2024 у справі № 640/36803/21, від 24.10.2024. у справі № 280/8788/21, від 24.10.2024 у справі № 320/8607/23, від 11.12.2024 у справі № 826/8465/17, від 20.04.2016 у справі № 826/16666/15.

Додає, що за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеними у постановах від 22.12.2022 № 822/2028/16, від 02.07.2020 по справі № 814/1792/17, від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16, від 10.11.2020 у справі № 440/3779/18, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 02.05.2023 у справі № 120/6700/22, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Азонтес», не врахували визначальну обставину, яка має правове значення для правильного вирішення спору - фактичний рух активів та зміну майнового стану платника податків (отримання доходу). У цій справі встановлено безперервний ланцюг руху активів: від придбання нафтопродуктів у контрагента, їх оплати, передачі на зберігання, транспортування до мережі АЗС до кінцевої реалізації споживачам із отриманням доходу. Така послідовність господарських дій об`єктивно підтверджує реальність господарських операцій та зміну майнового стану Позивача.

Зокрема, судами фактично застосовано підхід, за яким окремі недоліки в оформленні первинних документів прирівнюються до відсутності господарських операцій, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду. Суди попередніх інстанцій підмінили оцінку фактичних обставин формальним аналізом окремих документів та фактично проігнорували економічний зміст господарських операцій.

Додає, що при вирішенні податкових спорів Верховний Суд виходить із усталеної презумпції добросовісності платника податків, відповідно до якої передбачається економічна обґрунтованість дій платника та достовірність даних його бухгалтерського та податкового обліку, доки інше не доведено контролюючим органом.

Скаржник у касаційній скарзі зауважує, що відповідно до доктрини реальності господарської операції, сформованої у практиці Верховного Суду, податкові наслідки створює лише фактичний рух активів та реальна зміна майнового стану платника податків, а не формальне документальне оформлення операцій.

Суди не врахували правову позицію Верховного Суду щодо необхідності комплексної оцінки доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при встановленні юридично значущих обставин.

Також зазначає, що під час нового розгляду справи № 826/13481/15 судами першої та апеляційної інстанцій не виконано обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 826/13481/15, в якій Суд наголосив, що поза увагою судів залишився акт від 30.11.2014 № 08/11 (т. 1, а.с. 154- 155), відповідно до якого на зберіганні ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» впродовж листопада 2014 року залишається 13 432 тонни пального.

За переконанням скаржника, зазначений документ має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки підтверджує фактичну наявність товару та його фізичний рух у межах господарської діяльності позивача. Проте під час нового розгляду справи суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки цьому доказу, натомість здійснили вибіркове дослідження інших матеріалів справи, що свідчить про порушення принципу повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, як наслідок такі дії судів суперечать вимогам статей 242, 353 КАС України та фактично свідчать про невиконання обов`язкових вказівок Верховного Суду, що є підставою для скасування судових рішень.

Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України послався на постанову Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 816/1091/15-а, яка є нерелевантною до даної справи.

Крім того, скаржник звертає увагу, що у подібних правовідносинах за участю тих самих сторін суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків щодо реальності господарських операцій, зокрема, у справі № 826/16666/15, яка виникла між ПАТ «Укрнафта» та податковим органом за аналогічних фактичних обставин (щодо операцій з ТОВ «Азонтес» у жовтні 2014 року), постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 було залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову. Суд касаційної інстанції у зазначеній справі дійшов висновку, що спірні операції являли собою транзитну поставку, при якій товар рухався через посередників без фізичного завезення на їх склади… відсутність участі посередника у транспортуванні не є ознакою безтоварності операцій.

Разом з тим, Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

Крім того, як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень відмовлячи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій врахували зауваження Верховного Суду, викладені у постанові від 22.06.2023 у цій справі, які слугували підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, суди зазначили, що придбане у ТОВ «Азонтес» пальне в кількості 13 432 тон 31.10.2014 прийнято на зберігання ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», з резервуарів якого перевізниками протягом листопада 2014 року транспортувалось до місць продажу.

Разом із тим згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 30.11.2014 № 08/11 (т. 1, а.с. 154-155) вбачається, що на зберіганні ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» впродовж листопада 2014 року залишається 13 432 тони пального вказаної марки.

При цьому, суди зазначили, що зазначений акт не містить адрес нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» із зазначенням ідентифікаційних ознак конкретних резервуарів із зазначенням кількості нафтопродуктів які у них наявні, що були придбані Товариством з обмеженою відповідальністю «Азонтес», розміщені на зберіганні у ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» та відвантажені Публічному акціонерному товариству «Укрнафта», що не дає можливості суду співставити місце зберігання придбаних нафтопродуктів та пункту навантаження за товарно-транспортними накладними.

Суди також зазначили, що ними не встановлено, а позивачем під час розгляду справи в судовому засіданні не надано доказів купівлі Товариством з обмеженою відповідальністю «Азонтес», розміщення на зберігання ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» та відвантаження (прийняття зі зберігання) Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» у кількості нафтопродуктів (13432,00 тон), переданих за договорами купівлі-продажу від 30.09.2014 № НП-101, № НП-102, № НП-103, № НП-104, № НП-105, № НП-106.

Відтак, суди дійшли висновку, що позивачем не підтверджено рух пального за актами приймання-передачі придбаних нафтопродуктів, а відтак не підтверджено і реальність господарських операцій. Позивачем у спростування вказаної обставини жодних доказів суду не надано.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили про доцільність врахування постанови Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 816/1091/15-а, у якій судом надано оцінку взаємовідносинам між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВАРОГ-УТН» та ТОВ «Азонтес» щодо придбання упродовж вересня - жовтня 2014 року нафтопродуктів. У вказаній постанові Верховним Судом звернено увагу на те, що з документів, які надані позивачем на підтвердження виконання договорів поставок між позивачем та ТОВ «Азонтес» (договори, додаткові угоди, листи ТОВ «Азонтес» та акти приймання передачі) не вбачається, на яких саме нафтобазах ПАТ «Дніпронафтопродукт» (адреса) зберігалися нафтопродукти, що належали ТОВ «Азонтес» та були передані позивачу. Щодо наданих позивачем копій товарно-транспортних накладних та актів здачі приймання виконаних робіт, то такі стосуються транспортування нафтопродуктів від Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» до АЗС позивача для роздрібного продажу, крім того, з наданих товарно - транспортних накладних неможливо встановити, що транспортувалися саме нафтопродукти придбані у ТОВ «Азонтес». Верховним Судом наголошено, що визначальним для вирішення справи щодо правомірності формування податкового кредиту позивачем за господарськими операціями з ТОВ «Азонтес» є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів безпосередньо з ТОВ «Азонтес», і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені та стосуватись саме господарських операцій за якими було сформовано спірні суми податкового кредиту.

Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Більш того, судова колегія зазначає, що у прохальній частині касаційної скарги скаржник просить направити справу на новий судовий розгляд.

Разом з тим, Суд звертає увагу, що підстави для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд врегульовані ч.ч. 2 та 3 ст. 353 КАС України.

Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або;

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Судове рішення не підлягає скасуванню з підстави, визначеної пунктом 7 цієї частини, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Однак, у касаційній скарзі скаржником не викладено підстави, передбачені ч.ч. 2 - 3 ст. 353 КАС України, за обґрунтуванням порушення яких справу необхідно було направити на новий розгляд.

При цьому, у прохальній частині скаржником не конкретизовано, на новий розгляд до якої інстанції (першої або другої_ скаржник просить направити справу на новий розгляд.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відтак, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2026 у справі № 826/13481/15 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Cудді І.А. Васильєва

І.Л. Желтобрюх

О.О. Шишов