Справа № 627/186/26
Суддя: Вовк Л. В.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 627/186/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді Вовк Л. В.

з участю секретаря судового засідання Бондаренко О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача, адвокат Дьоміна М.В.,

відповідачі : Головне управління Національної поліції у Харківській області, інспектор СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкар Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області, інспектора Сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкаря Романа Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

02.03.2026 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Дьоміної М.В., через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ГУНП в Харківській області, інспектора СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкаря Р.В. про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №6690398 від 19.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.02.2026 інспектором СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкарем Р.В була складена постанова серії №6690398 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в результаті чого на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. Позивач вважає, що постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав позивача, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Поліцейські не повідомили про причину зупинки, на автомобілі ліве дзеркало заднього виду було наявне , посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу водій поліцейському пред`явив. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як у відповідача відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення не роз`яснив права скористатися послугами безоплатної вторинної правової допомоги , не надав можливості надати характеризуючі матеріали та інші докази . Окрім того , справа про адміністративне правопорушення розглянута на місці зупинки, а не за місцем знаходження СПД№1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області.

05.04.2026 представник відповідача ГУНП в Харківській області Тищенко В.В., через систему «Електронний суд», подала відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Відзив мотивовано тим , що відповідач вважає оскаржувану постанову серії ЕНА № 6690398 від 19.02.2026 законною та обгрунтованою. При вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , поліцейський врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, а також інші обставини , що мають значення для справи. Причиною зупинки транспортного засобу була технічна його несправність , водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки згідно ст. 268 КУпАП. Водій , на вимогу поліцейського , не пред`явив посвідчення водія у паперовій формі , а також електронне посвідчення через мобільний застосунок « Дія» , що унеможливило ознайомлення поліцейського зі змістом документа та фіксацію відповідних даних. Таким чином доводи позивача , викладені у позовній заяві , є безпідставними та такими , що не відповідають фактичним обставинам справи і зібраним доказам.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

27.03.2026 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження , призначено розгляд справи на 15:00, 06.04.2026.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просить задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ГУНП в Харківській області не з`явилася, через систему «Електронний суд», подала заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову та справу розглядати у її відсутність.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою серії ЕНА № 6690398 від 19.02.2026, винесеною інспектором СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Пушкарем Р.В , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 19.02.2026 , о 14:14, по вул. Перемоги , буд.№18 в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області , водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки 70С18 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому було відсутнє ліве дзеркало заднього виду та не мав при собі посвідчення водія , чим порушив вимоги п.2.1 (а) ПДР України.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 , у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП , відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Водночас, відповідно до загальних положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У відповідності до п. 1.3 ПДР, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 , що кореспондується з п.1.9. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення яких вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно з п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Так, згідно з Правилами дорожнього руху України, обов`язок мати при собі та пред`являти на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії покладається саме на водія.

Суд критично відноситься до пояснень представника позивача щодо некерування ОСОБА_1 транспортним засобом в момент зупинки співробітниками поліції, в постанові про адміністративне правопорушення є посилання поліцейського на джерело фіксування, тому докази є належними та допустимими, крім того суд звертає увагу, що під час винесення постанови, будь-яких обмежень процесуальних прав водія судом не встановлено .

З відеозапису з боді камери поліцейського вбачається , що під час безпосереднього спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія, водій ОСОБА_1 особисто підтвердив , що посвідчення водія він забув дома, а також у нього відсутнє електронне посвідчення у мобільному застосунку « Дія». Окрім того, водій не запперечував факту керування транспортним засобом на час зупинки поліцейськими.

Таким чином ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія у паперовій формі , а також електронне посвідчення через мобільний застосунок « Дія», чим порушив пункт 2.1 (а) ПДР України та несе відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оскаржуваній постанові, тому доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є необґрунтованими.

Посилання позивача , що постанова поліцейського не містить відомостей про транспортний засіб , який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), а також технічний засіб , яким здійснено фото або відеозапис , не заслуговують на уваги , оскільки в постанові поліцейського зазначено опис обставин , які встановлені під час розгляду справи , транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , а саме автомобілем марки 70С18 , р.н. НОМЕР_1 . Окрім того , в постанові зазначено технічний засіб , яким поліцейським здійснено відеозапис з боді камери № 6/1.

Працівник поліції під час зупинки транспортного засобу, вимагаючи у позивача пред`явити документи на право керування транспортним засобом та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови стосовно позивача діяв в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог Закону України «Про Національну поліцію», ПДР України, КУпАП.

Жодних порушень суб`єктом владних повноважень закону та законних прав і інтересів ОСОБА_1 , а також порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності , суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч. 3 ст. 283 КУпАП).

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

На думку суду, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на що оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Крім того, другий відповідач - інспектор Сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Пушкар Р.В. є неналежним відповідачем.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 № 724/716/16-а.

ВС КАС неодноразово зазначав, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень є орган, який таке стягнення наклав, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Правовою позицією ВС/КАС викладеної у справі №742/2298/17 від 17.09.2020 року визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений такі стягнення накладати. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється відповідно до правил, встановлених ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до п.5 ч.1ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, правові підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 243 - 245, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задовленні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області, інспектора СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкаря Романа Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін :

Позивач : ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 .

Відповідачі : Головне управління Національної поліції у Харківській області , місцезнаходження за адресою : вул.Жон Мироносиць , буд.№13 , ;

інспектор СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкар Роман Володимировича, місце знаходження за адресою : вул.Миру , буд.№170 с-ще Краснокутськ Богодухівського району Харківської області .

Суддя Л. В. Вовк