Справа № 520/10847/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2026 року

м. Київ

справа №520/10847/25

адміністративне провадження №К/990/18102/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Желєзного І.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі №520/10847/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, 12 Регіональної військово-лікарської комісії, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, 12 Регіональної військово-лікарської комісії, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, третя особа - Міністерства оборони України, у якому просила:

- визнати протиправними дії посадових осіб Харківського національного університету Повітряних Сил при складенні акту проведення спеціального розслідування за фактом групового нещасного випадку з військовослужбовцями, які входили до складу мобільної вогневої групи зведеного підрозділу Харківського національного університету Повітряних Сил за формою НВ-2, який стався 02 серпня 2024 року з майором ОСОБА_2 , які виразились у не зазначенні у пункті 6 акту у висновку комісії про пов`язання нещасного випадку з військовослужбовцем майором ОСОБА_2 з виконанням бойового розпорядження з протиповітряної оборони, командира тактичної групи «Слобода» від 18 квітня 2024 року № 60г, бойового розпорядження 302 зрбр від 20 квітня 2024 року № Здск/БГ, бойового розпорядження від 25 квітня 2024 року № 5 дск/бг військової частини НОМЕР_1 , як такого, що стався при захисті Батьківщини;

- зобов`язати посадових осіб Харківського національного університету Повітряних Сил, які приймали участь при складенні акту проведення спеціального розслідування за фактом групового нещасного випадку з військовослужбовцями, які входили до складу мобільної вогневої групи зведеного підрозділу Харківського національного університету Повітряних Сил за формою НВ-2, який стався 02 серпня 2024 року з майором/ підполковником (посмертно) ОСОБА_2 , внести зміни до пункту 6 акту у висновку комісії про пов`язання нещасного випадку з військовослужбовцем майором ОСОБА_2 з виконанням бойового розпорядження з протиповітряної оборони, командира тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18 квітня 2024 року № 60г, бойового розпорядження 302 зрбр від 20 квітня 2024 року № Здск/БГ, та 25 квітня 2024 року № 5 дск/бг військової частини НОМЕР_1 , зазначивши як такий, що стався при захисті Батьківщини;

- визнати протиправним (в частині) індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, а саме наказ начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба № 609, виданий за результатами спеціального розслідування, в частині, що визначає причинний зв`язок смерті майора ОСОБА_2 як такої, що не пов`язана із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних сил імені Івана Кожедуба внести зміни до наказу начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба № 609, виданого за результатами спеціального розслідування, в частині, що визначає причинний зв`язок смерті майора ОСОБА_2 , зазначивши про причинний зв`язок смерті підполковника (посмертно) ОСОБА_2 , як такої, що пов`язана із захистом Батьківщини;

- визнати протиправною (в частині) індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, бездіяльність начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба Андрія Бережного та відповідних посадових осіб Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба у невнесенні періодів безпосередньої участі підполковника (посмертно) ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) з 11 квітня 2024 року по 02 серпня 2024 року (день загибелі) до Журналу бойових дій за 2024 рік зведеного підрозділу ХНУПС;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних сил імені Івана Кожедуба внести періоди безпосередньої участі підполковника (посмертно) ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти У країн та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) з 11 квітня 2024 року по 02 серпня 2024 року (день загибелі) до Журналу бойових дій за 2024 рік зведеного підрозділу ХНУПС про що видати відповідну довідку;

- визнати протиправним та скасувати рішення 12 Регіональної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 05 січня 2025 року №28, в частині встановлення причинного зв`язку смерті підполковника (посмертно) ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 27 березня 2025 року № 2025-0327-0950, яким зазначено про відсутність довідки про безпосередню участь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що свідчить про відсутність підстави для відміни постанови ВЛК НОМЕР_2 РВЛК від 05 січня 2025 року № 28;

- зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України повторно розглянути документи стосовно встановлення причинного зв`язку смерті підполковника (посмертно) ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду;

- стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу.

УхвалоюХарківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року відкрито спрощене провадження по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року. Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (з основної діяльності) від 06 грудня 2024 року № 609 «Про результати спеціального розслідування за фактом групового нещасного випадку з майором ОСОБА_2 та штаб-сержантом ОСОБА_3 » в частині, що стосується ОСОБА_2 .

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба повторно провести спеціальне розслідування за фактом групового нещасного випадку з військовослужбовцями, які входили до складу мобільної вогневої групи зведеного підрозділу Харківського національного університету Повітряних Сил, який стався 02 серпня 2024 року з майором ОСОБА_2 (в частині, що стосується ОСОБА_2 ) з дотриманням приписів Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332 , в частині складання та направлення на розгляд 12 Регіональної військово-лікарської комісії усіх необхідних документів для встановлення причинного зв`язку травм, які призвели до смерті військовослужбовця ОСОБА_2 .

Визнано протиправним та скасовано рішення 12 Регіональної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом № 28 від 05 січня 2025 року, та рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, оформлене протоколом засідання військово-лікарської комісії Центральної військово - лікарської комісії Збройних Сил України від 27 березня 2025 року № 2025 №2025-0327-0950.

Зобов`язано 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути документи стосовно майора ОСОБА_2 для встановлення причинного зв`язку травм, які призвели до смерті військовослужбовця з прийняттям постанови відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

21 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі №520/10847/25. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції повністю, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Через відсутність складу колегії суддів, який визначений протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, ухвала постановляється 13 травня 2026 року.

Під час вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Проте заявником не зазначено про постанови Верховного Суду а також конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Як вбачається з рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Відповідач, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, заявник стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення.

Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, заявником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховний Суд звертає також увагу скаржника, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Щодо виняткового значення, Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Проте, доводи заявника в цій частині не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної скарги в новій редакції та докази направлення цієї касаційної скарги іншим учасника справи.

Керуючись статтями 169, 248, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі №520/10847/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, 12 Регіональної військово-лікарської комісії, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

С.А. Уханенко