Справа № 400/11505/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/11505/25

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,

повний текст судового рішення

складено 06.04.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просила (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.12.2025):

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, що полягають у відмові в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи: з 05.09.1977 по 25.04.1985, з 26.04.1985 по 15.08.1986, з 19.02.1988 по 20.06.1995, з 11.07.1995 по 04.03.1998 та скасувати рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №37 від 28.07.2025 про відмову у призначення пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу всього 18 років 11 місяців 6 днів, а саме з 05.09.1977 по 25.04.1985, з 26.04.1985 по 15.08.1986, з 19.02.1988 по 20.06.1995, з 11.07.1995 по 04.03.1998;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з 21.07.2025.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області їй було відмовлено в задоволенні цієї заяви, з огляду на те, що в неї відсутній необхідний страховий стаж. Такого висновку орган Пенсійного фонду України дійшов, в зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності за трудовою книжкою позивачки, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог законодавства України, а саме - в графі «дата народження» наявне необумовлене виправлення дати народження власника. Також, в записах трудової книжки про період роботи у Казахській РСР з 05.09.1977 по 25.04.1985 наявне необумовлене виправлення дати наказу на прийняття, та не виконано умови Постанови 562 від 16.05.2025 року. У рішенні від 27.08.2025 року про відмову у призначенні пенсії відповідач також зазначає, що «періоди трудової діяльності на території республік колишнього Союзу РСР до 1992 року враховуються при обчисленні пенсії за умови зазначення особою в заяві інформації про те, що вона не отримує пенсійних виплат в іншій державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначений період». Позивачка звертала увагу суду, що вона зверталась до органів Пенсійного фонду України в 2019 року і рішенням від 21.08.2019 спірні періоди було враховано при розрахунку стажу. Крім того, позивач зазначала, що до заяви про призначення пенсії вона додала повідомлення про не отримання пенсії в інших державах. Позивач, з посиланням на практику Верховного Суду, зазначала, що на неї не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 позов задоволений частково наступним чином.

Визнане протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №37 від 28.07.2025 про відмову у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди догляду за дитиною до 3 х років ( ОСОБА_2 ) відповідно до свідоцтво про народження дитини ( НОМЕР_1 ), періоди роботи відповідно трудовій книжки НОМЕР_2 від 20.07.1978.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2025 про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 28.07.2025 №37 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та суд першої інстанції встановив, що вперше позивач зверталась до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком в 2019 році.

Рішенням Головного управління ПФУ у Миколаївській області від 21.08.2019 №272/03.19р їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Визначено, що її стаж становить 18 років 11 місяців 6 днів, проте для оформлення пенсії у віці 59 років необхідний стаж становить 26 років.

21.07.2025 позивач повторно звернулася з заявою для призначення пенсії за віком. Вік заявниці на час звернення - 65 років 3 дні.

В заяві міститься підпис позивача на підтвердження не призначення пенсії в іншій державі, не отримання пенсії іншого виду в рф.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Розглянувши подані заявником документи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 28.07.2025 прийняло рішення № 37 про відмову в призначенні пенсії. За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3 х років ( ОСОБА_2 ), оскільки свідоцтво про народження дитини ( НОМЕР_3 ) видане Казахською РСР - не виконано умови Постанови №562 від 16.05.2025; періоди роботи відповідно трудовій книжки НОМЕР_2 від 20.07.1978, оскільки на першій (титульній) сторінці наявне необумовлене виправлення дати народження власника, що суперечить вимогам пункту 2.10 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 162 від 20.06.1974 та пункту 2.11 Інструкції №58 від 29.07.1993. Дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 28.07.2025 - відсутні.

В рішенні є додатковий коментар наступного змісту: у записах трудової книжки за період роботи за межами України у Казахській РСР з 05.09.1977 року по 25.04.1985 року наявне необумовлене виправлення дати наказу на працевлаштування, також не виконано умови Постанови №562 від 16.05.2025.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відомостями якого її матір`ю є ОСОБА_1 , місце народження - м. Караганда. На свідоцтві про народження є відбиток штампу, з якого вбачається, що ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 від 18.11.1999.

Також, до позовної заяви долучено копію трудової книжки позивача НОМЕР_2 , виданої 20.07.1978. На титульній сторінці трудової книжки міститься напис щодо дати народження: « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому, написання цифри « 8» дещо відрізняється від написання інших цифр.

Відповідно до паспорта громадянина України дата народження позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності, відомості про які містяться в трудовій книжці позивачки серія НОМЕР_2 та період догляду за дитиною 15.08.1983 року народження підлягає задоволенню.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вбачається зі змісту спірного рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.07.2025, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування рішення, відповідачем зазначено про те, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 є виправлення в даті народження позивачки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення в трудовій книжці відомостей про місяць народження позивачки хоч і здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162 ), проте не позбавляє можливості ідентифікувати особу, якій належить ця трудова книжка, як позивачку.

Крім того, на момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією №162.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За таких обставин, обов`язок щодо внесення достовірної дати заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій №162 та №58.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Так, з аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 записи про періоди роботи були внесені на підставі наказів з посиланням на їх номер і дату, виконані чітко, є логічними та послідовними. Тобто, вказані записи не можуть викликати сумнівів в своїй достовірності та не потребують підтвердження іншими документами.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивачки період трудової діяльності позивачки на території Казахстану (з 05.09.1977 по 25.04.1985 ), у зв`язку з виходом України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, судова колегія зазначає наступне.

Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, російською федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Положеннями статті 3 Угоди від 13 березня 1992 року також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди 1 встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії у галузі пенсійного забезпечення, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Кабінет Міністрів України постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Разом з тим, не зарахований відповідачем до страхового стажу період трудової діяльності на території Казахстану відноситься до періоду, коли приведена вище угода була чинною для України, тому зазначений період має бути зарахований до страхового стажу позивача, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині відмови включення до стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не виконано умови Постанови № 562 від 16.05.2025, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього срср для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ввід 16 травня 2025 р. № 562 (далі - Порядок №562).

У разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього срср, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

Пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього срср, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього срср.

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема з заяви позивачки про призначення пенсії від 21.07.2025, що нею засвідчено власним підписом неотримання пенсійних виплат від інших держав. Також, позивачка стверджує, що до заяви нею було додано відповідне повідомлення щодо цього. Відповідачі це твердження не спростували.

Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною, судова колегія зауважує.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що позивачка є її матір`ю.

Також, свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_2 , отримала паспорт громадянки України серія НОМЕР_4 .

Відповідно до п. 24 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.03.2015 року № 302 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) працівник територіального органу/територіального підрозділу Державної міграційної служби України уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника для оформлення паспорту громадянина України перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. У разі виявлення факту подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови.

Відбиток штампу на спірному свідоцтві про народження і, власне, факт видачі паспорта громадянина України дочці позивача на підставі цього свідоцтва, підтверджують що при оформленні паспорта державним органам України вже була перевірена відповідність свідоцтва про народження ОСОБА_2 вимогам законодавства України.

За таких обставин, як правильно зауважено судом першої інстанції, піддання сумніву Пенсійним фондом України дійсності відомостей, внесених до свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 19.08.1983, після прийняття цього свідоцтва як належно оформленого іншим державним органом України, є порушенням гарантії стабільності відносин між державою і громадянином.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону № 1788-ХІІ.

За приписами частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Пунктом 11 Порядку №637 врегульовано, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Таким чином, відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду, у якому позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку є протиправною, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності, відомості про які містяться в трудовій книжці позивачки серія НОМЕР_2 та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія