Справа № 440/10362/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. Справа № 440/10362/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 24.11.25 у справі № 440/10362/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №42 від 12.06.2025 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та призначити з 19.06.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі № 440/10362/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №42 від 12.06.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підставі не зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та недосягнення пенсійного віку.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 03.06.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що фактично Законом № 2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788. Вказує, що правові підстави для перерахунку пенсії позивача на пільгових умовах відсутні, оскільки позивач не досяг необхідного пенсійного віку та не має встановленого законом достатнього пільгового стажу.

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою, в якій просила призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та 12.06.2025 прийнято рішення №42 про відмову в призначенні пенсії.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що - вік заявника 50 років 11 місяців 15 днів, працює, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу 25 років у жінок з них не менше 10 років на зазначених роботах. Зниження пенсійного віку відповідно до пункту другого частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи за умови не менше половини стажу на зазначених роботах. Страховий стаж особи становить 30 років 9 місяців 14 днів, в тому числі стаж роботи за Списком №2 становить 6 років 9 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання з 29.12.1995 по 23.06.1997 відповідно до архівної довідки від 03.04.2025 № 24-01-1-107, оскільки в довідці не зазначено дату початку навчання та форму навчання після закінчення відпустки по догляду за дитиною. Для підтвердження періоду навчання необхідно надати довідку навчального закладу із зазначенням періодів навчання та форми навчання у відповідні роки з посиланням на первинні документи. В призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовити, оскільки особа не досягла пенсійного віку. Заявниця набуде право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.06.2031.

Позивач не погоджуючись із не зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та посиланням відповідача на недосягнення пенсійного віку, звернулась до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №42 від 12.06.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підставі не зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та недосягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено право виходу на пенсію за віком для чоловіків - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, і для жінок - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом "а" статті 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років на зазначених роботах.

Пунктом "б" статті 13 вказаного Закону в редакції, чинній до внесення змін передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом про внесення змін, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 жінкам з 45 років до 50 років та збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 визнані неконституційними положення статті 13, частини другої статті 14 та пункти "б" - "г" статті 54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції, до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 з урахуванням рішення Конституційного Суду, норма пункту "а" статті 13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 для жінок у 45 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи), а норма пункту "б" статті 13 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).

В той же час норми пункту 1 та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', що діяли на час виникнення спірних правовідносин, встановлювали пенсійний вік для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 - 50 років, за Списком № 2 - 55 років для призначення пенсії.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для призначення пенсії за Списком № 1 у 45 років, та за Списком № 2 - у 50 років, тоді як другий за Списком № 1 - у 50 років, та за Списком № 2 - у 55 років.

Суд зазначає, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.

Отже, застосуванню підлягають норми Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012 (щодо права виходу на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок у 50 років), а не норми Закону про пенсійне страхування.

З урахуванням відомостей, зазначених у рішенні ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12.06.2025 №42 вік позивача на момент звернення з заявою про призначення пенсії становить 50 років, чого відповідно до приписів пункту ''б'' статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" достатньо для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Щодо незарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку період з 16.05.2006 по 14.03.2009, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788) передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом "ж" вказаної норми, встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з довідкою АТ "Укртатнафта" від 12.08.2024 №4/134 ОСОБА_1 працювала на АТ "Укртатнафта" з 18.03.1998 по 31.03.1999, виконувала обслуговування технологічного устаткування естакад по зливу та наливу нафтопродуктів (у цеху №6 - товарно-сировинний, на ділянці №4 - зливоналивні естакади), що передбачено Списком № 2 розділу XII підрозділ 3 пункту 21303012а-16085 підстава Постанова КМУ від 11.03.1994 №162. За період з 18.09.1998 по 31.03.1999 фактична зайнятість протягом робочого дня у шкідливих умовах праці за Списком №2, за основною роботою, складає 00 років 11 місяців 20 днів.

Згідно з довідкою АТ "Укртатнафта" від 27.01.2025 №4/19 ОСОБА_1 працювала на АТ "Укртатнафта" (ПАТ "Укртатнафта") з 01.04.1999 по 12.10.2009, з 27.01.2010 по 19.04.2010, виконувала обслуговування технологічного устаткування естакад по зливу та наливу нафтопродуктів (у цеху №6 - товарно-сировинний, надалі у виробництві №4 - товарно-сировинне, на дільниці №5 резервуарні парки, паливні естакади зріджених газів, ароматичних вуглеводнів), що передбачено Списком № 2 розділу XII підрозділ 3 пункту 1а позиція 12.3.1а підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 № 36. За період з 01.04.1999 по 07.09.1999, 28.10.1999 по 15.05.2006, з 15.03.2009 по 22.03.2009, з 16.09.2009 по 12.10.2009 та з 27.01.2010 по 19.04.2010 фактична зайнятість протягом робочого дня у шкідливих умовах праці за Списком №2, за основною роботою, складає 05 років 09 місяців 24 дні.

Додатково у вищевказаній довідці зазначено, що в період з 16.05.2006 по 14.03.2009 позивач знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За приписами частини другої статті 181 КЗпП відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до статті 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. До страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №520/11152/16-а.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №42 від 12.06.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підстав не зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та недосягнення пенсійного віку, зобов`язавши Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 2 період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.05.2006 по 14.03.2009 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі № 440/10362/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц