Справа № 160/6856/26
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 рокуСправа №160/6856/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дзундзи Юрія Романовича до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
20.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 19.03.2026 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дзундзи Юрія Романовича до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати грошового забезпечення в повному обсязі, що полягає у непроведені ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25;
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області провести грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 , який утримано з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25;
- визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі, що полягає в утриманні при виплаті грошового забезпечення на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 - військового збору у розмірі 5 відсотків;
- зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 надлишково утриманий військовий збір з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 - в розмірі 3,5 відсотка.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 проходила службу у 54 Державній пожежно-рятувальній частині Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, яка на даний час ввійшла до складу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області. Наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 06.11.2024 року №527 позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. У період проходження служби нарахування грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися за захистом свої прав до адміністративного суду. Так, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25, відповідачем було виплачено належне позивачу грошове забезпечення в розмірі 140 592,26 грн, з одночасним утримання військового збору у розмірі 5% та податку на доходи фізичних осіб 18%, що підтверджується випискою з банку про надходження коштів. Проте, відповідачем в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу не було проведено позивачу грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримано з індексації грошового забезпечення. Окрім цього, відповідачем протиправно було утримано з індексації грошового забезпечення військовий збір у розмірі 5%. Розмір військового збору, який підлягав утриманню становить 1,5 %. Такі дії відповідача призвели до того, що позивачу було виплачено належну позивачу індексацію грошового забезпечення у зменшеному розмірі. Бездіяльність відповідача щодо виплати індексації грошового забезпечення у зменшеному розмірі є протиправною.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2026 року зазначена вище справа розподілена та 23.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.
25.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , проходила службу у 54 Державній пожежно-рятувальній частині Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, яка на даний час ввійшла до складу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області.
На підставі наказу начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 06.11.2024 №527 ОСОБА_1 було звільнено та виключено зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення.
У період проходження служби нарахування грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
За реплікацією «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 позовну заяву ОСОБА_1 до 1-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та судом вирішено наступне.
Визнати протиправними дії 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 усього грошового забезпечення в тому числі одноразових видів грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошових компенсацій та інших виплат які належали за час проходження служби в тому числі на день звільнення) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні, 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні).
Зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об`єктів здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усього грошового забезпечення в тому числі одноразових видів грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошових компенсацій та інших виплат які належали за час проходження служби в тому числі на день звільнення) за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні, 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривні), на відповідний тарифний коефіцієнт.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, за наслідками розгляду якої, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2025 року апеляційну скаргу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року в адміністративній справі №160/6037/25 залишено без змін.
Так, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25, відповідачем було виплачено належне позивачу грошове забезпечення в розмірі 140 592,26 грн, з одночасним утримання військового збору у розмірі 5% та податку на доходи фізичних осіб 18%, що підтверджується випискою з банку про надходження коштів.
Як вказує представник позивача у поданій до суду позовній заяві, відповідачем в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу не було проведено позивачу грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримано з індексації грошового забезпечення. Окрім цього, відповідачем протиправно було утримано з індексації грошового забезпечення військовий збір у розмірі 5%. Розмір військового збору, який підлягав утриманню становить 1,5 %.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише; на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 Постанови №44 визначено, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з виплат, одержаних військовослужбовцями виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктами 164.2.1, 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Так, згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 ПК України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Пунктами 3-5 Постанови №44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Виплачене відповідачем грошове забезпечення належало позивачу під час проходження служби, проте протиправно в повному обсязі не було виплачене відповідачем, що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25.
Таким чином, відповідачем протиправно не було проведено компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті грошового забезпечення на виконання рішення суду.
Верховним Судом у постанові від 29.07.2020 року у справі №814/142/17 зазначено:
28. Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що здійснюючи у грудні 2016 року розрахунки з позивачем за квітень 2016 року, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення у розмірі 1674,37 гривень. Та обставина, що станом на грудень 2016 року ОСОБА_1 вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки у грудні 2016 року, відповідач здійснював остаточній розрахунок ще за квітень 2016 року, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Оскільки, станом на квітень 2016 року, ОСОБА_1 мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів у грудні 2016 року.
29. Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена ОСОБА_1 одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.
30. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 (справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно).
Таким чином не проведення відповідачем компенсації податку на доходи фізичних осіб (відповідно п. 168.5 Податкового кодексу України та п. 2-5 постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу) є протиправним.
Вказане призвело до того, що відповідачем не було забезпечено виплату позивачу рівнозначного грошового забезпечення з компенсацією податку на доходи фізичних осіб.
Щодо розміру військового збору, який підлягав утриманню з грошового забезпечення.
До 01 грудня 2024 року, відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка військового збору становила 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
З 01 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 10 жовтня 2024 року №4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» (далі Закон № 4015) згідно якого було змінено пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України та з 01 грудня 2024 року ставка військового збору становить 5 відсотків від об`єкта оподаткування.
Проте, нова ставка військового збору застосовується з 01 грудня 2024 року, тобто з моменту набрання чинності Закону №4015.
Водночас, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року по справі №160/6037/25 поновлено право на отримання грошового забезпечення у період проходження служби, тобто до 01 грудня 2024 року.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що: «дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.»
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Таким чином, враховуючи конституційний принцип незворотності дії нормативно-правових актів, фактичні обставини справи при виплаті індексації на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 підлягала застосуванню ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
Норми пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України у редакції Закону №4015, який застосовується з 01 грудня 2024 року не можуть бути застосовані до періоду коли таких норм не існувало.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4015- ІХ встановлено, що доходи платників військового збору - осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання), крім випадків, прямо передбачених Кодексом.
Тобто, до доходів (їх частини), які нараховані (виплачені, надані) податковими агентами платникам податку у вигляді заробітної плати за податкові періоди до 01 грудня 2024 року застосовується ставка військового збору 1,5% незалежно від дати їх фактичної виплати (надання).
У зв`язку з чим відповідача слід зобов`язати повернути надлишково утриманий військовий збір з індексації грошового забезпечення в розмірі 3,5 відсотка (5% - 1,5%).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дзундзи Юрія Романовича до 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати грошового забезпечення в повному обсязі, що полягає у непроведені ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25.
Зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області провести грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 , який утримано з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25.
Визнати протиправною бездіяльність 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі, що полягає в утриманні при виплаті грошового забезпечення на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 - військового збору у розмірі 5 відсотків.
Зобов`язати 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 надлишково утриманий військовий збір з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 року у справі №160/6037/25 - в розмірі 3,5 відсотка.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник