Справа № 560/14283/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач), у якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 з 18.04.2025 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, згідно зі статтею 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою суду від 22.08.2025 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з необхідністю усунення недоліків щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

На виконання зазначеної ухвали позивачка подала виправлену позовну заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги з 18.04.2025, тобто в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Згідно із позовною заявою, позивачка уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.

Зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС.

На переконання позивачки, вона має право на основну пенсію в розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, оскільки є особою з інвалідністю II групи, щодо якої встановлено зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Вказує, що частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР було передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - восьми мінімальних пенсій за віком.

Також посилається на рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та від 03.04.2024 №4-р(І)/2024, зазначаючи, що законодавче регулювання, яким мінімальні гарантії були зменшені або передані на визначення Кабінету Міністрів України, не відповідає Конституції України.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивачка - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків як особа з інвалідністю II групи від захворювання, пов`язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 54 Закону №796-XII.

До розміру пенсії позивачки призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

Позивачка 24.07.2025 звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

За результатами розгляду звернення відповідач листом від 11.08.2025 № 9860-8810/Д-02/8-2200/25 повідомив позивачку про відсутність підстав для такого перерахунку.

У відповіді відповідач навів правове обґрунтування, за яким після рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України прийняла Закон №1584-IX, яким частину третю статті 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції та передбачено, що з 01.07.2021 розмір пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю II групи не може бути нижчим 4800 грн.

Відповідач також зазначив, що з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025 проводилися перерахунки пенсії позивача із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати згідно з постановами Кабінету Міністрів України.

Станом на серпень 2025 року розмір пенсії позивача, за розрахунком відповідача, становив 8412,33 грн, з яких: 7884,57 грн мінімальний розмір пенсії особі з інвалідністю II групи, обчислений із базового розміру 4800 грн із застосуванням коефіцієнтів 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115; 227,76 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю; 300 грн - компенсаційна виплата особам, які досягли 70-річного віку.

Визначальним мотивом відмови відповідача стало те, що рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII визнано неконституційною, однак установлено, що вона втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану. Оскільки станом на час надання відповіді воєнний стан в Україні не припинений і не скасований, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Доказів того, що позивач не належить до кола осіб, на яких поширюється стаття 54 Закону №796-XII, або що її інвалідність II групи не пов`язана із захворюванням, пов`язаним з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідач суду не надав.

Навпаки, зазначені обставини підтверджені змістом відповіді самого відповідача та не є спірними між сторонами.

Отже, спір між сторонами виник не щодо факту перебування позивача на обліку в органі Пенсійного фонду України, виду пенсії, групи інвалідності чи зв`язку захворювання з Чорнобильською катастрофою, а щодо правової підстави визначення мінімального розміру основної пенсії позивача: за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX або за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.

Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.

Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.

За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За частиною другою статті 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 16 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Частиною третьою статті 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За частиною першою статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №796-XII, закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №796-XII, державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; комплексного розв`язання завдань охорони здоров`я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; використання економічних методів поліпшення життя шляхом проведення політики пільгового оподаткування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та їх об`єднань; здійснення заходів щодо професійної переорієнтації та підвищення кваліфікації постраждалого населення; забезпечення координації діяльності державних органів, установ, організацій та об`єднань громадян, що вирішують різні проблеми соціального захисту постраждалого населення, а також співробітництва і проведення консультацій між державними органами і постраждалими (їх представниками), між усіма соціальними групами під час прийняття рішень з соціального захисту на місцевому та державному рівнях; міжнародного співробітництва в галузях охорони здоров`я, соціального захисту, охорони праці, використання світового досвіду організації роботи з цих питань.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону №796-XII, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР передбачала, що в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям з інвалідністю - 3 мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом 13 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII статтю 54 Закону №796-XII викладено в редакції, відповідно до якої умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 частину третю статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №76-VIII визнано неконституційною в частині уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсій за інвалідністю, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 встановлено, що зазначена норма втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховній Раді України вказано привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №76-VIII, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

Законом України від 29.06.2021 №1584-IX статтю 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції.

Частина третя статті 54 Закону №796-XII у цій редакції передбачила, що в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 грн; для II групи інвалідності - 4800 грн; для III групи інвалідності - 3700 грн; для дітей з інвалідністю - 3700 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX визнано неконституційною.

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 визначено, що частина третя статті 54 Закону №796-XII, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Водночас, Конституційний Суд України у рішенні від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 зазначив, що Верховна Рада України Законом №1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, саме мінімальний розмір пенсії за віком, визначений відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV, є розрахунковою величиною для визначення розміру основної пенсії позивача у кратності, передбаченій частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

Суд вказує на те, що спір у цій справі стосується правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті основної пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на фактичні обставини та правове регулювання, які існували на момент прийняття відповідного рішення або вчинення відповідної дії.

Тому предметом оцінки в цій справі є правомірність відмови відповідача за результатами розгляду звернення позивача, а не нові чи додаткові мотиви, які не були покладені відповідачем в основу цієї відмови.

Так, зі змісту відповіді ГУ ПФУ в Хмельницькій області вбачається, що відповідач не заперечував обставин, які мають значення для виникнення у позивача права на пенсію за статтею 54 Закону №796-XII, а саме: перебування позивача на обліку в органі Пенсійного фонду України; отримання нею пенсії по інвалідності; наявність II групи інвалідності; зв`язок захворювання з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, спір має не фактичний, а правовий характер і полягає у визначенні того, яка редакція статті 54 Закону №796-XII підлягає застосуванню до позивача: редакція Закону №1584-IX, що передбачає мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю II групи 4800 грн з подальшою індексацією, чи редакція Закону №230/96-ВР, що передбачає мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.

Суд враховує, що в постанові від 17.04.2024 у справі №460/20412/23 Верховний Суд досліджував правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та виходив із необхідності застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у разі, коли нове законодавче регулювання не забезпечує рівень соціальних гарантій, який був передбачений цією редакцією Закону.

У постанові від 15.05.2024 у справі №400/12171/21 Верховний Суд зазначив, що саме по собі врегулювання питання розміру пенсії іншим способом не було б порушенням, якби встановлені раніше мінімальні гарантії не були зменшені.

У постанові від 03.07.2024 у справі №460/13832/23 Верховний Суд, застосовуючи висновки Конституційного Суду України, виходив із того, що частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР передбачає мінімальні розміри пенсій у кратності до мінімальної пенсії за віком.

Суд виходить з того, що особливе значення для вирішення цієї справи має постанова Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 10.12.2024 у справі №240/1121/24.

У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що, попри формальне виконання Верховною Радою України рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 шляхом прийняття Закону №1584-IX, установлені цим Законом нові розміри пенсій є суттєво меншими, ніж ті, що були гарантовані Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

У постанові від 18.02.2025 у справі №240/3370/24 Верховний Суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 підтвердило: частина третя статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, оскільки визначила мінімальні розміри пенсій у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

У постанові від 26.05.2025 у справі №240/928/24 Верховний Суд прямо застосував висновки Судової палати від 10.12.2024 у справі №240/1121/24 та дійшов висновку про наявність підстав для перерахунку основної пенсії особі з інвалідністю II групи відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

У цій постанові Верховний Суд підтримав спосіб захисту у вигляді зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату основної пенсії за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, хоча на момент надання відповідачем спірної відмови формально діяла частина третя статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX, ця норма була оцінена Конституційним Судом України як така, що не відповідає Конституції України, а Верховний Суд у подібних правовідносинах сформував правовий висновок про необхідність застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР як такої, що забезпечує раніше гарантований рівень соціального захисту.

При цьому, суд відхиляє довід відповідача про те, що до припинення чи скасування воєнного стану відсутні підстави для застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР з огляду на таке.

Такий довід є неповним, оскільки відповідач врахував лише пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 щодо відкладення втрати чинності неконституційною нормою, але не врахував правову позицію Конституційного Суду України щодо сутності порушення та правові висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах.

Відкладення втрати чинності неконституційної норми саме по собі не спростовує висновку Конституційного Суду України про те, що ця норма не відповідає Конституції України, а також не скасовує обов`язку суду застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії та враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування статті 54 Закону №796-XII.

На дату надання відповідачем спірної відмови вже існувала практика Верховного Суду, відповідно до якої, особи з інвалідністю II групи, щодо яких встановлено зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, мають право на перерахунок основної пенсії за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Вказаний правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду, зокрема: від 17.04.2024 у справі №460/20412/23, від 15.05.2024 у справі №400/12171/21, від 03.07.2024 у справі №460/13832/23, від 10.12.2024 у справі №240/1121/24, від 18.02.2025 у справі №240/3370/24 та від 26.05.2025 у справі №240/928/24.

Суд також враховує, що відповідач не довів наявності інших підстав для відмови у перерахунку пенсії позивача.

Зокрема, відповідач не заперечив належність позивача до осіб, яким пенсія призначається за статтею 54 Закону №796-XII, не спростував наявність у неї II групи інвалідності та зв`язку захворювання з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Як також вже зазначено вище, за правилами частини другої статті 77 КАС України саме відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність своїх дій.

У цій справі відповідач не довів, що відмова у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР була прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України.

Отже, дії відповідача, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, є протиправними.

З огляду на викладене вище, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю II групи від захворювання, пов`язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому на неї поширюються гарантії статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.

Мотив відповідача про те, що рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 не створює підстав для перерахунку пенсії до припинення чи скасування воєнного стану, не узгоджується з актуальною практикою Верховного Суду, наведеної вище.

Щодо способу захисту, то суд зазначає таке.

Позивачка просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок основної пенсії з 18.04.2025 у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є саме:

визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР; зобов`язання відповідача здійснити з 18.04.2025 перерахунок та виплату основної пенсії позивачу в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Такий спосіб захисту відповідає змісту позовних вимог, не виходить за їх межі та спрямований на ефективне поновлення порушеного права.

Суд також враховує, що після постановлення судом ухвали про залишення позову без руху позивач уточнила дату, з якої просить здійснити перерахунок пенсії, - 18.04.2025.

Саме ця дата визначає межі судового розгляду щодо періоду, за який позивач просить захистити її право.

Підстав для виходу за межі позовних вимог у частині дати початку перерахунку суд не встановив.

З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 основної пенсії відповідно до статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 18.04.2025 перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Є.В. Печений