Справа № 541/734/26
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2026 року

м. Київ

справа №541/734/26

адміністративне провадження № К/990/21149/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026 у справі №541/734/26 за позовом ОСОБА_1 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області в особі полковника поліції Віталія Ярмолюка про визнання бездіяльності начальника Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області полковника поліції Віталія Ярмолюка незаконною, та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 186, 212-3, 172-7 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області в особі полковника поліції Віталія Ярмолюка про визнання бездіяльності начальника Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області полковника поліції Віталія Ярмолюка незаконною, та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 186, 212-3, 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанцій, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 відмовлено.

Іншою ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн або надання клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", підтверджене належними доказами.

На виконання вимог ухвали суду від 30.03.2026 про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 подав до суду заперечення на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026.

На обґрунтування поданих заперечень заявник зазначив, що вимога суду щодо сплати судового збору є незаконною та порушує його права як викривача корупції. Окрім того, заявник указав, що підлягає звільненню від сплати судового збору з двох підстав: як позивач у справі про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (пункт 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а також як військовослужбовець (пункт 12 частини першої статті 5 зазначеного Закону). На думку заявника, суд, залишаючи апеляційну скаргу без руху, ці норми не врахував.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із ухвалами апеляційного суду, 11.05.2026 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026, Верховний Суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За приписами частини третьої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскаржуваною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 відмовлено.

Іншою оскаржуваною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.03.2026 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн або надання клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", підтверджене належними доказами.

З вищенаведеного випливає, що позивач оскаржує ухвали суду апеляційної інстанції [про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та про залишення апеляційної скарги без руху], які не міститься у переліку ухвал, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, який визначений у частині третій статті 328 КАС України.

За змістом пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання, підстави для відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 відсутні.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026, Верховний Суд виходить із такого.

Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про повернення апеляційної скарги.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги ухвали суду від 30.03.2026 у встановлений судом строк заявником не виконані.

Вирішуючи клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційний суд виходив з того, що заявником не надано до суду жодних належних доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища ані під час подання апеляційної скарги, ані при поданні заперечень на ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху від 30.03.2026.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачу було забезпечено можливість усунути недоліки апеляційної скарги та реалізувати право на апеляційне оскарження шляхом постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Проте, як вказав апеляційний суд, у встановлений судом строк позивачем недоліки апеляційної скарги не усунуто, доказів сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн, а також належно оформленого клопотання про звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» з доказами на їх підтвердження до суду не подано.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що скаржник фактично не погоджується із підставами залишення його апеляційної скарги без руху в частині необхідності сплати судового збору.

Так, у касаційній скарзі скаржник наполягає на тому, що вимога суду апеляційної інстанції сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги є незаконною. На переконання заявника, судовий збір справляється лише за апеляційну та касаційну скаргу на рішення (а не на ухвалу) суду першої інстанції. Тобто, рішення яке вирішує суть спору позивача проти відповідача. А ухвалами за які справляється судовий збір визнаються лише рішення суду, що оформляються ухвалами по суті спору, до пред`явлення позову. Тобто, про забезпечення позову чи доказів, які подані до пред`явлення самого позову. Такі заяви вирішуються не рішеннями, а ухвалами - як рішеннями по суті заяви.

Таким чином, позивач уважає, що апеляційна скарга на ухвалу про відмову у відкритті провадження не є об`єктом судового збору згідно з вичерпним переліком частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Аналізуючи доводи скаржника, суд касаційної інстанції вважає правильним вказані висновки суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за відповідними об`єктами справляння судового збору зокрема, за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі слушно зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду уже вирішувалося питання щодо застосування положень Закону України «Про судовий збір» в контексті сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Так, у пунктах 5.1, 5.2 постанови від 28.05.2018 у справі №915/955/15 зазначено, що підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

У силу приписів пункту першого частини другої статті 45 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Беручи до уваги, що застосування положень Закону України «Про судовий збір» у питанні сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу вже вирішено Великою Палатою Верховного Суду, то під час розгляду цієї справи підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, висловлені саме у складі Великої Палати. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила у господарській справі, однак Закон України «Про судовий збір» в цій частині є універсальним і не розрізняє підходи до вирішення питання сплати судового збору залежно від юрисдикції. Відтак такі висновки мають бути застосовані і під час вирішення питання про звільнення від сплати судового збору у даній справі.

Ураховуючи, що скаржником в суді апеляційної інстанції оскаржувалась ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 541/734/26, то судовий збір за подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду повинен сплачуватись у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За викладених обставин, Верховний Суд уважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку із несплатою позивачем судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір».

При цьому, із доводів касаційної скарги не слідує, що ОСОБА_1 мав намір виконувати ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення його апеляційної скарги без руху та сплатити судовий збір, оскільки він уважає, що судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не підлягає сплаті.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд не встановив порушення норм процесуального права та / або безпідставного повернення апеляційної скарги позивача.

Згідно з частини 5 статті 298 КАС України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до частини 2 статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У відповідності до приписів пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, вірно застосував положення процесуального законодавства, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норми процесуального права.

Враховуючи, що зміст оскаржуваної ухвали, свідчить про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, не відноситься до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

При цьому, Суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 329, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2026 у справі №541/734/26.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.Г. Загороднюк В.М. Соколов