Справа № 480/2339/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. Справа № 480/2339/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2025, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 25.11.25 по справі № 480/2339/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) відомостей про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з військового обліку на підставі п. 6 пп. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" відповідно до даних, що містяться в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) привести у відповідність в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) військово-облікові дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 .

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключений з військового обліку та із 25.10.2018 року є невійськовозобов`язаним. Однак, 02 січня 2025 року під час перевірки документів на одному з блок-постів з`ясувалося, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого на блок-пост викликано наряд патрульної поліції задля доставления ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був найближчим до місця події, для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП за фактом неявки за викликом по повістці (№ в реєстрі "Оберіг" 646 від 06.11.2024). Проте, виключення із військового обліку зумовлює відсутність у позивача статусу військовозобов`язаного. Позивач зазначив, що відповідно до п. 6 пп.6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" 25.10.2018 року його виключено з військового обліку військовозобов`язаних та ним набуто статусу невійськовозобов`язаного та вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключений з військового обліку 25.10.2018 року є невійськовозобов`язаним.

Позивач зазначає, що на нього не поширюються закони про військовий обов`язок та військову службу, а тому йому не можуть: вручити повістку про виклик до ТЦК та СП; направити на проходження ВЛК; поставити на облік військовозобов`язаних; мобілізувати на військову службу. Отже, апелянт не мав отримувати повістку про виклик до ТЦК та СП, адже не є військовозобов`язаним. Нарочно позивач повістки про виклик до ТЦК та СП не отримував, а також не перевіряв наявність сповіщень про виклик до ТЦК та СП, направлених засобами поштової кореспонденції за місцем реєстрації, котрі формуються засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Оскільки апелянта 25.10.2018 виключено з військового обліку, а нормами чинного законодавства не передбачено процедуру взяття, повторного взяття або поновлення на військовому обліку осіб, які виключені з військового обліку, дії відповідача, які полягають у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що апелянт не перебуває на військовому обліку є протиправними. Подальше внесення до Закону № 2232-XII змін в частині виключення з нього положень про те, що засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину підлягають виключенню з військового обліку, не може нести для апелянта, який станом на момент внесення таких змін вже був виключеним з військового обліку, будь-яких наслідків, оскільки в силу статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тож, до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам апелянта, що у його тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 21.11.2017, виданому Сумським МВК наявна відмітка про виключення ще із 25 жовтня 2018 року з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Отже, своїм правом на виключення з військового обліку апелянт скористався до внесення змін у законодавство.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачем надано до суду письмові поясненн, в яких підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого Тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 25.10.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25.10.2018 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі ст. 37 п. 6 пп. 6 Закону України "Про ВО і ВС".

ІНФОРМАЦІЯ_8 (Тростянець) складено повістку № 1010270 ОСОБА_1 для явки на 18.11.2024 для уточнення даних.

10 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 складено постанову № 48/2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.01.2025, в якій просив терміново внести в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів ("Оберіг") інформацію, з урахуванням відомостей, які вказані в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 21.11.2017, виданому ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) із 25 жовтня 2018 року з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Листом відповідачем повідомлено, що підстав для внесення змін до автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи "Оберіг" про виключення заявника з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 немає та запропоновано з`явитися для отримання направлення на проходження ВЛК (а.с. 48-49).

Позивач, вважаючи протиправними діями відповідача, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

За змістом пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);

Відповідно до пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно із частиною 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно ч.7 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України (частина 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (абзац 1 частини 1 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" № 232-XII).

Статтею 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виключений ІНФОРМАЦІЯ_10 з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII (у редакції, чинній до 18.05.2024), яка передбачала, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п.6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Однак, у зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024, редакція ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ виключено.

За змістом ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Крім того, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

Згідно з п.4 розділу "Загальні питання" Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з 18.05.2024 редакція ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість взяття на облік особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.

Підстава "які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину" виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення принципу незворотності, оскільки відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте, перебування особи на військовому обліку не є видом відповідальності особи, а тому зміна правового регулювання щодо військового обліку не є підставою для не застосування діючої на час виникнення спірних правовідносин норм права.

Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.

У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами в цій справі правовідносини виникли після 18.05.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону №2232-XII.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів також враховує рішення Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019, згідно з яким за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Також згідно правових висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16, у разі безпосередньо (прямої) дії Закону в часі, новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками (справа).

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Разом з тим, правова визначеність, як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018).

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку, у зв`язку з чим в уповноважених органів, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник обов`язок щодо взяття даної категорії осіб на військовий облік.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з набранням чинності змінами до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка набула статусу військовозобов`язаного, відтак, підстави для виключення позивача з військового обліку як раніше засудженого до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину у розумінні приписів частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку №1487 відсутні.

Стосовно посилань позивача на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.03.2025 у справі №583/372/25, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, 25.10.2018 позивача виключено з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції, чинній на момент виключення. Підставою для виключення позивача з військового обліку засудження до позбавлення волі за тяжкий чи особливо тяжкий злочин.

Проте, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" № 3633-IX від 11 квітня 2024 року, який набрав чинності 18 травня 2024 року, статтю 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції, якою пункт 6 частини 6 статтю 37 Закону виключено.

Внаслідок цього особи, які раніше були засуджені за вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів, більше не підлягають виключенню з військового обліку, а після набуття чинності нової редакції закону включаються до військового обліку військовозобов`язаних як особи, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарання.

При цьому Охтирський міськрайонний суд Сумської області у своєму рішенні від 10.03.2025 у справі №583/372/25 не надавав оцінки такій підставі для взяття на військовий облік військовозобов`язаних як осіб, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарання, під дію якої і підпадає позивач.

Таким чином, на момент взяття відповідачем позивача на військовий облік діяла нова редакція Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої позивач підлягав включенню до військового обліку, як особа, яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду справи №583/372/25 було оскарження постанови від 10 січня 2025 року № 48/2025 про адміністративне правопорушення, тоді як у даній адміністративній справі розглядається питання про правомірність взяття позивача на військовий облік.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) відомостей про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з військового обліку на підставі п. 6 пп. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" відповідно до даних, що містяться в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_3 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) привести у відповідність в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) військово-облікові дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 .

Отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 480/2339/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова