Справа № 440/5766/26
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 травня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/5766/26

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бевза В.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо у ненаданні мені та ненаправлені до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір мого грошового забезпечення станом на 01.01.2026 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві довідку про моє грошове забезпечення у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року (3 328,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, в тому числі, надбавки за особливості проходження служби виходячи з основних видів грошового забезпечення обрахованих станом на 01.01.2026 року (3 328,00 грн.), премії інші доплати, визначені виходячи з основних видів грошового забезпечення станом на 01.01.2026 року, для здійснення подальшого перерахунку та виплати основного розміру моєї пенсії 01.02.2026 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Підставою даного позову, на думку позивача, є протиправні дії відповідача щодо відмови у надані до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області нової довідки про розміри грошового забезпечення з метою перерахунку пенсії.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з частиною першою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи - позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

З аналізу наведеної норми вбачається, що у випадку оскарження дій суб`єкта владних повноважень позивач наділений правом вибору адміністративного суду, виходячи із двох можливих варіантів: 1) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання (перебування, знаходження) або 2) за місцезнаходженням відповідача.

Регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" № 1871-IX від 05.11.2021.

Згідно із пунктами 4, 11, 12 статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади; реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи; реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно до наданої до позовної заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1632- від 22.04.2022, зареєстроване місце проживання позивача адреса: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , яка є чинною відповідно до відповіді на запит суду.

При цьому, відповідачем у позовній заяві вказаний ІНФОРМАЦІЯ_4 , із зазначенням адреси: АДРЕСА_3 , і на обліку позивач перебуває, як пенсіонер, в Головному управлінні ПФУ у м. Києві.

Також до позову долучена копія сторінки 11 паспорту громадянина України СН199383 позивача, де зазначена адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді № 2730653 від 13.05.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 17.06.1996.

Отже, при наявності у позивача зареєстрованого місця проживання, яке знаходяться на території м. Києва, та місцезнаходження відповідача в адміністративних межах м. Києва, суд доходить висновку, що ця справа територіально не підсудна Полтавському окружному адміністративному суду.

Щодо наданої до позовної заяви довідки №1632- від 22.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд зазначає наступне.

22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20 жовтня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (далі Постанова №509).

Відповідно до пункту 1 Постанови №509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування позивача за адресою в ній зазначеній, оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік як внутрішньо-переміщеної особи, а не факт реєстрації її місця проживання/перебування (нового чи тимчасового).

Так, діюче законодавство передбачає наступний порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Зокрема, механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265.

Згідно із пунктами 3, 4, 5 цього Порядку декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

У пункті 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), завтердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, не визначена довідка про внутрішньо переміщену особу серед переліку документ необхідних документів для реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Пунктом 46 вказаного Порядку №265 визначено, що посадова особа органу реєстрації в день звернення особи або її законного представника (представника) чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або даних від органу соціального захисту населення:

приймає рішення про реєстрацію місця проживання (перебування) або про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) особи;

вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року N 265;

формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року N 265.

Отже, визначені чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та визначені документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Таким чином, позивач не надав суду доказів про те, що ним здійснено заходи щодо реєстрації свого місця проживання (перебування) у м. Миргород, Полтавській області.

Надана суду довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування позивача за адресою зазначеною у позові, підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік без проведення реєстрації місця проживання/перебуваня.

Додатково судом, з метою офіційного з`ясування обставин справи, для встановлення фактичного місця проживання позивача, як внутрішньо переміщеної особи, отримані відомості із реєстру ДПС України про отримані доходи за 2026 рік, з яких встановлено, що позивач отримує заробітну плату від двох юридичних осіб, місце реєстрації яких є місто Київ, отже позивач працює у місті Києві.

Таким чином, судом встановлені обставини, що позивач зареєстрований у місті Києві, перебуває на військовому та пенсійному обліку у відповідних органах м. Києва, та працює у м. Києві.

За вказаних обставин слід дійти висновку, що для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає підсудність справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою не передбачена можливість звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання позивача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, адміністративну справу належить передати на розгляд за територіальною підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

До аналогічних висновків у подібних правовідносинах прийшли і Сьомий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 24.09.2025 у справі № 120/9071/25 та Третій апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 05.11.2025 у справі № 160/26060/25.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви " 29458/04 та № 29465/04, пункт 24, фраза "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Вирішуючи справу "Занд проти Австрії", рішення від 12 жовтня 1978 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "суд, встановлений законом" передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Також, суд додатково зазначає, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 №309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за №1668/39004, територіальні громади міста Києва та Київської області, станом на дату подання позову, не перебувають у даному переліку, що підтверджує відсутність перешкод у позивача для доступу до Київського окружного адміністративного суду.

Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються (частина перша статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 25, 29, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Передати адміністративну справу №440/5766/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою та восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя В.І. Бевза