Справа № 400/2915/26
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 р. № 400/2915/26
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, ,
провизнання протиправними та скасування наказів від 14.04.2025 № 1067, від 05.03.2026 № 257 о/с, поновлення на посаді, стягнення заробітну плату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 14.04.2025 № 1067 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 05.03.2026 року № 257 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію»;

поновлення позивача на посаді з 06.03.2026;

стягнення з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.03.2026 і до моменту фактичного поновлення на посаді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував на службі в Національній поліції України. Перебуваючи 04.03.2025 у службовому відрядженні у м. Слов`янськ Донецької області, позивач став учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Безпосередньо в лікарні позивач добровільно пройшов освідуванння на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «ДРАГЕР», який видав результат 1,56 проміле. Натомість згідно з результатами аналізу на вміст алкоголю в крові від 04.03.2025 № 1/1 вміст алкоголю в його крові становив 0,1982 проміле. За наслідками вказаної події було проведено службове розслідування, після проведення якого був виданий наказ відповідача від 14.04.2025 № 1067 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП» (далі Наказ № 1067), згідно з яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції. Дисциплінарне стягнення відносно нього було реалізовано на підставі наказу відповідача від 05.03.2026 № 257 о/с «По особовому складу» (далі Наказ № 257 о/с). На думку позивача, вищенаведені накази є протиправними, оскільки:

показник алкоголю в крові позивача 1,56 проміле не може вважатись достовірним, бо був отриманий в умовах надання екстренної медичної допомоги з порушенням процедури і не відповідають результатам об`єктивного лабораторного дослідження;

він не притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди;

відповідач застосував до позивача найтяжчий вид дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини спірних правовідносин;

позивач був звільнений 05.03.2026, тобто у день його перебування його на лікарняному.

непрацездатності або як підстава для реалізації відповідачем права на звільнення.

Тому він підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено, а відповідач зобов`язаний сплатити йому компенсацію середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.03.2026.

У відзиві на позовну заяву від 07.04.2026 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що на підставі доповідної записки начальника управління головної інспекції відповідача від 05.03.2025 щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди 04.03.2025 у м. Слов`янськ Донецької області за участі позивача, отримання ним тілесних ушкоджень та пошкодження службового транспортного засобу. 04.03.2025 позивач на службі не перебував, будь-яких завдань не отримував. Службовим розслідуванням було встановлено, що позивач 04.03.2025, перебуваючи поза службою, без зброї, не в однострої, у нетверезому стані, керуючи службовим транспортом, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на бетонну споруду з подальшим зіткненням з опорою ЛЕМ. Інформацію за вказаним фактом зареєстровано до ІКС ІПНП відділу поліції № 4 Краматорського РУП від 04.03.2025 за № № 3249, 3252, 3255 та у цей же день відомості за ним слідчим СВ цього відділу поліції внесено до ЄРДР № 0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. З місця події позивача було доставлено до лікарні. Відповідач вважає, що відсутні порушення з його боку щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення до позивача у період дії воєнного стану. При обранні виду стягнення відповідач не порушив вимоги Дисциплінарного статуту, врахував причини і умови, вину, ступінь тяжкості вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, а тому службове розслідування, що передувало видачі оскаржуваних наказів, було проведено об`єктивно, без порушень засад неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом, з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, з врахуванням реального військового стану в державі. Відповідач наголосив на тому, що для цілей дисциплінарного провадження факт притягнення або не притягнення особи до адміністративної відповідальності не має визначального значення. Та обставина, що позивач посилається на те, що не притягнутий у встановленому законодавством порядку до адміністративної відповідальності та адміністративні матеріали за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 130 і 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складались, це не спростовує висновків, що у день вказаних подій він, будучи працівником поліції, знехтував законом і за його участі допустив дорожньо-транспортну пригоду, керував службовим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, отримав тілесні ушкодження та пошкодження службового транспортного засобу. Станом на 09 год 30 хв 06.03.2026 у відповідача були відсутні відомості про перебування позивача 05.03.2026 на лікарняному.

19.04.2026 представниця позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги. Вона закцентувала увагу на тому, що огляд позивача на стан сп`яніння проводився не на місці зупинки, а в закладі охорони здоров`я. За таких обставин, та на підставі пункту 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2025 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція № 1452/735), інспектори поліції не мали права проводити огляд позивача на стан сп`яніння в лікарні, оскільки тільки лікар має такі повноваження. Крім цього, матеріали службового розслідування не містять зокрема і жодних даних щодо встановлення вини позивача в порушенні правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач переконаний, що діяв в стані крайньої необхідності, оскільки, якби він не вчинив маневр, внаслідок якого відбулось зіткнення з опорою ЛЕМ, наслідки могли б бути більш тяжкими, а саме: зіткнення з іншим автомобілем, та завдання шкоди майну, життю та здоров`ю третіх осіб. Крім того, не враховано відповідачем під час призначення дисциплінарного стягнення бездоганні характеристики позивача, відсутність дисциплінарних стягнень. Відповідач не надав суду докази про те, що станом на 05.03.2026 в базі даних була відсутня інформація про продовження лікарняного позивачу.

У запереченнях від 24.04.2026 відповідач зазначив, що станом на 09 год 30 хв 06.03.2026 до УКЗ в базах даних МІА документообіг офіційні документи про своє перебування на лікарняному позивач не надсилав. До рапорту додатками додано 2 фото з бази даних документообіг (МІА) станом на 06.03.2026. Відповідач також повторно наголосив на тому, що відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

23.03.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі, а також про витребування у відповідача деяких доказів.

До відзиву на позовну заяву від 07.04.2026 відповідач додав витребувані в нього докази.

08.04.2026 відповідач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду клопотання:

про долучення до матеріалів справи відеозапису з нагрудної відеокамери, зафіксований поліцейськими УГІ ГУНП в Донецькій області під час реагування на подію, що стосуються проходження майором поліції ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора;

про проведення судового розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 задоволено клопотання відповідача про долучення доказів, відмовлено у задоволенні його клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також витребувано у відповідача та рекомендовано позивачу подати деякі докази.

Сторони надали суду відповідні докази у встановлений строк.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши заяви сторін по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу відповідача від 29.07.2024 № 625 о/с «По особовому складу» позивача було призначено на посаду начальника відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) з 01.08.2024.

Присягу працівника поліції позивач прийняв 07.11.2015.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.03.2025 за номером кримінального провадження 0000242 04.03.2025 приблизно о 18 год 50 хв позивач, перебуваючи у цивільному одязі, керуючи службовим автомобілем, у м. Слов`янськ Донецької області не впорався з керуванням та здійснив наїзд на бетонну споруду з подальшим зіткненням у опору ЛЕМ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: частина перша статті 286 Кримінального кодексу України.

Відповідно до довідки КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» від 04.03.2025 № 56 позивача було госпіталізовано до вказаної лікарні.

При огляді позивача за його згоди на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі поліцейськими УГІ ГУНП в Донецькій області було встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі склав 1,56 проміле, що підтверджується відповідним протоколом від 04.03.2025 і відеозаписом огляду.

Згідно з результатами аналізу № 1/1, виданих КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» 05.03.2025, під час дослідження крові позивача вміст алкоголю становив 0,1982 проміле.

У направленні відповідача на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи від 10.10.2025 № зазначено, що позивач з 11.04.2025 по 15.10.2025 перебував на лікарняному.

Згідно з Довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» від 25.12.2025 № 50 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України позивач у період з 25.12.2025 по 16.03.2026 був тимчасово непрацездатним.

У підпункті 17.3.2 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 17.12.2025 № 7645/25/278/В зазначено, що строк тимчасової непрацездатності позивача продовжено на 3 місяці.

Згідно з даних з порталу електронних послуг Пенсійного фонду України позивач перебував на лікарняному, зокрема у періоди з 29.11.2025 по 09.12.2025, з 10.12.2025 по 24.12.2025, з 25.12.2025 по 07.01.2026, з 08.01.2026 по 19.01.2026, з 20.01.2026 по 03.02.2026, з 04.02.2026 по 17.02.2026, з 18.02.2026 по 04.03.2026, з 05.03.2026 по 16.03.2026, з 17.03.2026 по 01.04.2026, з 02.04.2026 по 17.04.2026.

Начальник УГІ ГУНП в Миколаївській області подав на ім`я начальника ГУНП в Миколаївській області доповідну записку від 05.03.2025 № 37817-2025 з проханням призначити службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 04.03.2025 за участі позивача у м. Слов`янськ Донецької області.

Відповідно до наказу відповідача від 05.03.2025 № 726 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії» (далі Наказ № 726) призначено службове розслідування у формі письмового провадження та утворено дисциплінарну комісію.

Наказом відповідача від 19.03.2025 № 869 «Про продовження терміну проведення службового розслідування» строк проведення службового розслідування, призначеного Наказом № 397, продовжено до 03.04.2025.

07.03.2025 у межах відповідного службового розслідування позивач надав пояснення щодо обставин, щодо яких було призначено службове розслідування. Факт вживання 04.03.2025 алкогольних напоїв він заперечив.

03.04.2025 дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування, який 03.04.2024 затверджено начальником ГУНП в Миколаївській області. Відповідно до цього висновку відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, слід уважати такими, що підтвердилися, і за вчинення дисциплінарного проступку застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до наказу відповідача від 14.04.2025 № 1067 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП» за вчинення дисциплінарного проступку наказано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції. З цим наказом позивач ознайомився під особистий підпис 18.04.2025, зазначивши, що з ним він не згідний, оскільки його не було ознайомлено з висновком та матеріалами службового розслідування.

Згідно з наказом відповідача від 05.03.2026 № 257 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

05.03.2026 відповідач надіслав позивачу лист від 05.03.2026 № 36931-2026, яким повідомив його про Наказ № 257 о/с.

Вважаючи Наказ № 1067 і Наказ № 257 о/с протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (пункти 1 і 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частинами першою і другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Пунктами 5 і 6 частини десятої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський:

у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства;

захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом.

Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки» (частина перша статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктами 1, 4 і 7 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський має право:

вимагати письмового оформлення обсягу посадових (функціональних) обов`язків за відповідною посадою та створення умов, необхідних для їх виконання;

ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення;

робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час проведення службових розслідувань (пункти 2, 7, 8, 13 частини шостої статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини першої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з частинами першою і третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Частинами першою-шостою статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Згідно з частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту Порядок проведення службового розслідування у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (частина перша статті 15 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 15 Дисциплінарного статуту уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб.

Під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій (частина перша статті 18 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною третьою статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Відповідно до частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту передбачено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 26 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Дисциплінарного статуту за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Згідно з частинами першої та другої статті 27 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.

Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

Частиною першою статті 29 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі Порядок № 893).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 2 розділу IV Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень (пункт 3 розділу IV Порядку № 893).

Пунктом 7 розділу IV Порядку № 893 встановлено, що кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.

Відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу VI Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО (пункт 3 розділу VII Порядку № 893).

ВИСНОВКИ СУДУ

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 у справі № 802/1150/17-а (пункт 46 мотивувальної частини) і від 26.01.2022 № 620/397/21 (пункт 58 мотивувальної частини) вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Абзацом першим частини першої статті 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 04.05.2026 строком на 90 діб відповідно до Указу Президента України від 27.04.2026 № 342/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 28.04.2026 № 4857-ІХ.

Відтак спірні правовідносини виникли у період дії в Україні воєнного стану, а тому до них підлягають застосуванню розділ V Дисциплінарного статуту. У разі колізії норм, закріплених в розділі V Дисциплінарного статуту з іншими нормами Дисциплінарного статуту чи інших законів України в період дії воєнного стану застосуванню підлягають норми розділу V Дисциплінарного статуту.

Аналогічний правовий висновок щодо вирішення колізії норм розділу V Дисциплінарного статуту з нормами інших законів України в період дії воєнного стану міститься в постановах Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 120/7567/22 і від 13.02.2025 у справі № 320/42545/23.

Пунктами 1 і 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» , зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (пункти 1 і 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, за порушення Присяги поліцейського та / або невиконання наказу керівника, виданого в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, поліцейський може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту закріплено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною першою статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службового розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Абзацом першим пункту 4 розділу ІІ Порядку № 893, встановлено, що у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Отже, у разі отримання повідомлення від інших поліцейських (у тому числі, у формі доповідної записки) про вчинення поліцейським порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, керівник приймає наказ про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії, в якому зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Абзацом першим частини третьою статті 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку № 893 службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Суд встановив, що 04.03.2025 позивач перебуваючи у цивільному одязі, керуючи службовим автомобілем, у м. Слов`янськ Донецької області не впорався з керуванням та здійснив наїзд на бетонну споруду з подальшим зіткненням у опору ЛЕМ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження.

За вказаним фактом у Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінального провадження № 0000242 за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.

Начальник УГІ ГУНП в Миколаївській області подав на ім`я начальника ГУНП в Миколаївській області доповідну записку від 05.03.2025 № 37817-2025 з проханням призначити службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 04.03.2025 за участі позивача у м. Слов`янськ Донецької області.

На підставі цієї доповідної записки відповідач прийняв Наказ № 726, який підписано начальником Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Відтак службове розслідування призначено за письмовим наказом керівника, якому надано повноваження із застосування до позивача дисциплінарного стягнення, на підставі, яка передбачена пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 893.

Відповідно до Наказу № 726:

призначено службове розслідування у формі письмового провадження;

утворено дисциплінарну комісію у складі чотирьох поліцейських та визначено її голову.

Таким чином, службове розслідування призначено відповідачем у межах його повноважень, у порядку та спосіб, встановлені законодавством.

Наказом відповідача 19.03.2025 № 869 «Про продовження терміну проведення службового розслідування» строк проведення службового розслідування, призначеного Наказом № 397, продовжено до 03.04.2025.

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією складено 03.04.2025 висновок службового розслідування, і який за формою відповідає вимогам частин першої і другої статті 19 Дисциплінарного статуту та розділу VI Порядку № 893.

Враховуючи пункту 2 розділу V Порядку № 893, службове розслідування тривало по 03.04.2025, тобто воно було завершено на п`ятнадцятий день з дня прийняття рішення про продовження строків його проведення (19.03.2025).

Отже, службове розслідування проведено з дотримання строку, який встановлений частиною третьою статті 26 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до вимог пунктів 7 і 9 Порядку № 893 висновок службового розслідування від 03.04.2025 підписаний головою і усіма членами дисциплінарної комісії, а також затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Тобто службове розслідування стосовно позивача відповідач провів з дотриманням строків та оформив його результати відповідно до вимог Дисциплінарного статуту і Порядку № 893.

Згідно з пунктом 7 частини шостої статті 1 Дисциплінарного статуту під час виконання службових обов`язків поліцейський має право ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення.

Відповідно до частини першої статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У межах відповідного службового розслідування позивач надав пояснення щодо обставин, щодо яких було призначено службове розслідування, 07.03.2025. У цих поясненнях позивач підтвердив факт участі його в дорожньо-транспортній пригоді у м. Слов`янськ Донецької області 04.03.2025 на службовому автомобілі. Натомість він заперечив обставину свого перебування у цей день в стані алкогольного сп`яніння.

На сторінці 14 висновку відповідного службового розслідування зазначено про встановлені комісією обтяжуючі (стан алкогольного сп`яніння, умисне вчинення правопорушення, спричинення збитків; невідшкодування добровільно завданої шкоди; допущення вчинку, що дискредитує звання поліцейського) та пом`якшуючі обставини (попередня бездоганна поведінка).

Тому необґрунтованими є твердження позивача про неврахування відповідачем під час призначення дисциплінарного стягнення його бездоганної характеристики і відсутність дисциплінарних стягнень.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, як сукупність зовнішніх його ознак, характеризується через протиправність дій або бездіяльності поліцейського, причинно-наслідковий зв`язок між шкідливими наслідками та порушенням службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Зі змісту висновку службового розслідування від 03.04.2025, преамбули і пункту 1 Наказу № 1067 слідує, що, на переконання відповідача, позивач вчинив протиправні діяння, а саме: керування службовим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що для встановлення наявності або відсутності дисциплінарного проступку, необхідно з`ясувати, чи керував позивач службовим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відтак згідно з чинним законодавством України цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові свідчить про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом 8 розділу І Інструкції № 1452/735 у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до результатів аналізу № 1/1, виданих КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» 05.03.2025, під час дослідження крові позивача вміст алкоголю становив 0,1982 проміле.

Натомість при огляді позивача за його згоди на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі поліцейськими УГІ ГУНП в Донецькій області було встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі склав 1,56 проміле, що підтверджується протоколом від 04.03.2025 і відеозаписом огляду.

У відповіді на відзив від 19.04.2026 позивач наполягав на тому, що інспектори поліції не мали права проводити його огляд на стан сп`яніння в лікарні, оскільки тільки лікар має такі повноваження. Тому результати медичного огляду, яким зафіксовано факт його алкогольного сп`яніння в 1,56 проміле, враховуючи пункт 21 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, вважаються недійсними.

Факт споживання алкогольних напоїв 04.03.2025 позивач також заперечив у письмових поясненнях від 07.03.2025, які були ним надані під час проведення службового розслідування.

Однак, позивач на запитання поліцейських УГІ ГУНП в Донецькій області, які вони поставили йому 04.03.2025 після отримання результату його огляду на вміст алкоголю, відповів, що цього дня він вживав «бояришник для заспокоєння серця». Вказане підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського (04 хв 24 с), поданим відповідачем до суду 08.04.2026.

Крім цього, у письмових поясненнях від 07.03.2025 і від 24.03.2025 ОСОБА_2 повідомив, що близько 16 год 00 хв під час вечері він разом з позивачем вживав алкогольні напої приблизно в кількості 2 л горілки на двох.

У письмових поясненнях від 21.03.2025 поліцейські ВСР УГІ Головного управління Національної поліції в Донецькій області зазначили, що в ході реагування на подію щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими під час спілкування з позивачем 04.03.2025 у медичному закладі встановили явні ознаки його алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови).

Вищевикладене свідчить про обґрунтованість висновків дисциплінарної комісії про скоєння позивачем дорожньо-транспортної пригоди на службовому автомобілі 04.03.2025 у м. Слов`янськ Донецької області у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначене свідчить про дискредитацію позивачем звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

До аналогічного висновку при аналізі подібних правовідносин прийшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі № 420/3659/19.

Відтак відповідач обґрунтовано дійшов до висновку про вчинення позивачам дисциплінарного проступку.

Водночас суд врахував, що адміністративна і дисциплінарна відповідальності є різними видами юридичної відповідальності, тому відсутність юридичного складу адміністративного проступку не свідчить про відсутність у діях особи складу дисциплінарного проступку.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.02.2021 у справі № 817/1071/16.

Що стосується застосування відповідачем до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення із служби в поліції, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною третьою статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Абзацом першим частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

З вищевикладеного слідує, що у період дії воєнного стану в Україні до поліцейського за вчинення дисциплінарного проступку може відразу бути застовано ненайменш суворий вид дисциплінарного стягнення лише при відповідному обґрунтуванні, з урахуванням обставин, що сприяли вчиненню правопорушенню.

Суд встановив, що у висновку службового розслідування від 03.04.2025 і в пункті 1 Наказі № 1067 наведені обґрунтування щодо застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності, а саме:

вчинення його в умовах дії в Україні воєнного стану, тобто в час, коли працівники поліції повинен подавати приклад своїми діями і не підривати авторитет Національної поліції України;

стан алкогольного сп`яніння, умисне вчинення правопорушення, спричинення збитків; невідшкодування добровільно завданої шкоди; допущення вчинку, що дискредитує звання поліцейського тощо;

Тобто відповідач застосував до позивача такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про звільнення його в період тимчасової непрацездатності, то суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 виклала правову позицію, відповідно до якої у разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Таким чином, лише звільнення у період тимчасової непрацездатності не є підставою для визнання його незаконним. Порушені таким чином права особи підлягають поновленню шляхом зміни дати звільнення.

Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України, яка встановлює гарантію захисту працівника від незаконного звільнення, має загальний характер й поширюється на усі трудові правовідносини.

Саме в цьому контексті у пункті 39 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що «гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України», який позивач безпідставно тлумачить як такий, що означає, що зазначена гарантія застосовується виключно в тих випадках, коли трудовий спір виник у зв`язку з укладенням контракту.

У постанові дві 04.10.2024 у справі № 560/16056/21 Верховний Суд сформував правовий висновок, що у разі звільнення поліцейського відбулося в період його тимчасової непрацездатності, належним способом захисту його порушених прав є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Тому суд відхилив як помилкові твердження позивача про те, що звільнення його у період тимчасової працездатності є підставою для поновлення на відповідній посаді.

Згідно з Довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» від 25.12.2025 № 50 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України позивач у період з 25.12.2025 по 16.03.2026 був тимчасово непрацездатним.

Відповідно до листка непрацездатності від 05.03.2026 № 39443143-1 позивач перебував на лікарняному з 05.03.2026 по 16.03.2026.

Отже, наказом відповідача від 05.03.2026 № 257 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно з листками непрацездатності від 17.03.2026 № 39704073-1 і від 02.04.2026 № 40142884-1 позивач перебував на лікарняному в період з 17.03.2026 по 01.04.2026 та з 02.04.2026 по 17.04.2026 відповідно.

Відтак тимчасова непрацездатність позивача припинилась 18.04.2026 (субота). Тому суд вважає за необхідне змінити дату звільнення позивача на 20.04.2026 перший робочий день після закриття листка непрацездатності від 02.04.2026 № 40142884-1.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про поновлення на роботі.

У матеріалах справи відсутні докази понесення сторонами інших судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області частково.

2. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, а саме: з 05.03.2026 на 20.04.2026.

3. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складенні повного рішення суду безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

7. Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005; ).

8. Повний текст рішення суду складений 13.05.2026.

Суддя В.Г.Ярощук