Справа № 120/13745/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2026 р. Справа № 120/13745/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві в переході на пенсію за вислугу років; зобов`язання відповідача з 06.03.2025 призначити позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача провести позивачеві перерахунок пенсії відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки з моменту звернення - 06.03.2025.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 18.04.1962 по 22.02.2000 працювала на посаді завідуючої Бортницької сільської бібліотеки, з 01.06.2000 по 01.01.2005 - на посаді завідуючої Бортницької бібліотеки-філіалу, з 01.01.2005 по 01.01.2007 -на посаді бібліотекаря І категорії Бортницької бібліотеки-філії, 01.01.2007 по 06.04.2023 - на посаді завідуючої Бортницької бібліотеки-філії. Педагогічний стаж роботи складає 60 років 8 місяців 9 днів. З 01.02.1999 позивачеві призначена пенсія за віком. 06.03.2025 позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію за вислугою років згідно п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За наслідками розгляду заяви позивача відповідач надав відмову у переведенні у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 06.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.10.2025 за вх.№64440/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що позивач перебуваєте на обліку в Головному управлінні та з 01.02.1999 їй призначено пенсію пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням даних про стаж та заробітну плату. Разом з тим, відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Оскільки з 01.02.1999 позивач отримує пенсію за віком, підстави для переведення на пенсію за вислугу років відсутні. Крім того відповідач наголошує, що вимога про зобов`язання провести перерахунок пенсії відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2022-2024 роки є похідною та передчасною, а ом не підлягає задоволенню

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача, де з 01.02.1999 отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.03.2025 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як педагогічному працівникові згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки.

Відповідач, за результатами розгляду вказаної заяви, листом від 28.03.2025 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення їй пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд звертає увагу на те, що Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Тобто, пенсії за вислугу років згідно з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначаються за умови наявності в особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-XII) страхового і спеціального стажу.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для її призначення, а умовою для призначення такого виду пенсії є наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписи ст. 51 Закону № 1788-XII визначають, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У свою чергу, 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Так, суд конституційної юрисдикції виснував, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019, тобто з 04.06.2019.

Отже, починаючи з 04.06.2019 положення пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

Суд установив, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де з 01.02.1999 отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-VI.

06.03.2025 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення її на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

На момент звернення із вказаною заявою позивач досягла страховий стаж становив понад 59 років.

Згідно із записами трудової книжки позивача № НОМЕР_1 від 20.04.1962 в період з 18.04.1962 по 22.02.2000 вона працювала на посаді завідуючої Бортницької сільської бібліотеки, з 01.06.2000 по 31.12.2004 - на посаді завідуючої Бортницької бібліотеки-філіалу, з 01.01.2005 по 01.01.2007 - на посаді бібліотекаря І категорії Бортницької бібліотеки-філії, 01.01.2007 по 06.04.2023 - на посаді завідуючої Бортницької бібліотеки-філії.

На час подання такої заяви пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Зміст Розділу 1 "Освіта" Переліку закладів і установ № 909 в частині "Найменування закладів і установ" містить зазначення "Бібліотеки", а в частині "Найменування посад" містить зазначення "завідуючі, бібліотекарі".

При цьому зміст пункту 2 Примітки такого нормативно-правового акта визначає, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених відповідним переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже, позивач в період з 18.04.1962 по 06.04.2023 займала посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищезазначене, позивач має право на пенсію за вислугу років, адже для цього наявні усі необхідні передумови, а тому відмова у переведенні її на пенсію за вислугу років є порушенням її конституційних прав.

При цьому твердження відповідача про те, що оскільки станом на момент розгляду заяви позивачка вже досягла пенсійного віку, то відсутні правові підстави для призначення їй пенсії за вислугу років є безпідставними, оскільки до правових підстав для призначення пенсії за вислугу років відноситься досягнення необхідного страхового та спеціального стажу незалежно від віку.

Такої ж правової позиції дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у постановах від 20.05.2024 у справі №120/18450/24, від 16.04.2025 по справі №120/16120/24, від 25.11.2025 у справі №120/13724/24.

Таким чином, оскільки за призначенням такого виду пенсії відповідно до Закону №1788-ХІІ позивач звернулася вперше, що не спростовується пенсійним органом, тому у відповідача не було правових підстав відмовляти у її призначенні.

Це, у свою чергу, свідчить також і про те, що при обчисленні розміру пенсійної виплати відповідач має застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, тобто за 2022-2024 роки, як того вимагає ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2018 у справі № 577/2576/17, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.07.2019 у справі № 720/208/17, від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, від 18.08.2020 у справі № 263/6611/17, від 28.09.2022 у справі № 184/886/17, від 29.03.2023 у справі № 240/4170/19.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому такі слід задовольнити у спосіб визнання протиправними дій пенсійного органу щодо відмови в переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ та зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком на пенсію за вислугу років з 06.03.2025 (з дати звернення із заявою) відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2022-2024 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 968 грн 96 коп.

Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 968 грн 96 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 06.03.2025 з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із застосуванням для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати в Україні за 2022-2024 роки.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968 грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.05.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна