Справа № 440/2383/26
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2026-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 15 травня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/2383/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом керівника Решитилівської окружної прокуратури Полтавської області Лігоміни Ярослава Анатолійовича в інтересах держави до Ланнівської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Решитилівської окружної прокуратури Полтавської області Лігоміна Ярослав Анатолійович в інтересах держави звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ланнівської сільської ради, в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Ланнівської сільської ради щодо приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради відповідно до нормативів, установлених ст. 4 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей та зобов`язати Ланнівську сільську раду вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради відповідно до нормативів, установлених ст. 4 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей, а саме збільшити штат Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради встановивши його в кількості 2 особи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного письмового провадження без виклику сторін.

14.05.2026 до суд надійшла заяву відповідача, в якій останній визнає позовні вимоги.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Згідно інформації Ланнівської сільської ради встановлено, що станом на 01.01.2026 на території Ланнівської територіальної громади проживає 1300 дітей, з яких 20 діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування та функціонує 1 дитячий будинок сімейного типу створений на території Ланнівської сільської ради та 1 прийомна сім`я (внутрішньо переміщена).

До складу Ланнівської територіальної громади входить 11 населених пунктів, а саме: селище Ланна та села: Львівське, Куми, Чалівка, Коржиха, Нижня Ланна, Федорівка, Верхня Ланна, Редути, Холодне Плесо, Климівка. Загальна площа території Ланнівської територіальної громади становить 269,422 кв. км. Тобто, територія обслуговування ускладнена віддаленістю населених пунктів у сільській місцевості.

Згідно рішення позачергової четвертої сесії восьмого скликання Ланнівської сільської ради від 29.01.2021 №15 «Про створення служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради та затвердження Положення» створено самостійний структурний підрозділ службу у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради у статусі юридичної особи, юридична адреса та місце знаходження: Полтавська область Полтавський район селище Ланна вул. Миру, 9.

Рішенням п`ятдесят восьмої сесії восьмого скликання Ланнівської сільської ради від 19.06.2025 №10 «Про затвердження Положення про Службу у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради» затверджено Положення про Службу у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради у новій редакції згідно з додатком.

Рішенням позачергової тридцять третьої сесії восьмого скликання Ланнівської сільської ради від 04.05.2023 №12 «Про затвердження структури та загальної чисельності, штатного розпису апарату виконавчого комітету Ланнівської сільської ради» затверджено структуру та загальну чисельність апарату виконавчого комітету Ланнівської сільської ради на 2023 рік в новій редакції (додаток 1), штатна чисельність працівників Служби у справах дітей визначена у кількості 1,0 працівників начальник Служби.

Відповідно до листа Ланнівської сільської ради від 26.02.2026 №02.01-27/249 встановлено, що рішенням п`ятдесят четвертої сесії восьмого скликання Ланнівської сільської ради від 18.02.2025 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату виконавчого комітету Ланнівської сільської ради та інших її виконавчих органів» затверджено структуру та загальну чисельність апарату виконавчого комітету Ланнівської сільської ради та інших її виконавчих органів з 01 лютого 2025 року в новій редакції (додаток 1). Штатна чисельність працівників Служби у справах дітей: начальник служби - 1,0 працівник.

Позивач вказує, що вказана штатна чисельність органу не відповідає вимогам чинного законодавства та не може забезпечити належне виконання відповідних функцій служби, спрямованих на захист інтересів дітей. Отже звернувся до суд з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 52 Конституції України визначає, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. З урахуванням викладеного, прокурор звертається до суду з вказаним позовом на захист інтересів держави, яка відповідно до міжнародних норм, вимог ст.ст. 46, 52 Конституції України та прийнятих на її основі інших нормативно-правових актів гарантує, забезпечує та охороняє права та свободи дітей, у тому числі соціально вразливих категорій, а саме: дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах.

Охорона дитинства з 2001 року визнана Україною загальнонаціональним пріоритетом і включає в себе забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток.

Крім того, Стратегія забезпечення права кожної дитини в Україні на зростання в сімейному оточенні на 2024-2028 роки, затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.11.2024 № 1201-р (далі-Стратегія) передбачає право дитини на зростання в сімейному оточенні та обов`язок держави створювати умови для реалізації кожною дитиною такого права, забезпечувати пріоритет сімейного виховання встановлено Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами. Ця Стратегія ґрунтується на положеннях актів законодавства, Конвенції про права дитини, Конвенції про права осіб з інвалідністю, стратегічних документах ЄС, зокрема Стратегії ЄС з прав дитини на 2021-2024 роки, Стратегії ЄС з прав людей з інвалідністю на 2021-2030 роки, Плані дій ЄС з прав людини та демократії на 2020- 2024 роки, Європейській дитячій гарантії.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, є Закон України «Про охорону дитинства».

Згідно зі ст. ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до ст. 25 цього Закону діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьківських прав чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Статтею 23-1 вказаного Закону визначено, що усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сирти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Маючи свої специфічні потреби, інтереси, володіючи притаманними лише їй характеристиками, дитина потребує не тільки законодавчого закріплення, а і дотримання своїх прав, оскільки неспроможна захистити себе самостійно. Тому питання захисту дітей є частиною формування відповідної політики держави.

Згідно зі статей 1, 2 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» засади внутрішньої і зовнішньої політики визначають принципи та пріоритети державної політики у відповідних сферах. Засади внутрішньої і зовнішньої політики базуються на безумовному додержанні Конституції України, забезпеченні в Україні прав і свобод людини і громадянина та гарантуванні прав і свобод, проголошених Конституцією України. Внутрішня політика ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, поваги до гідності кожної особи, забезпечення особливого піклування про дитину та реалізації її прав.

Держава, як гарант цього права, здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію на території відповідних рад державної політики з питань захисту прав дітей.

Відповідно до п. 7 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах», координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).

Сільські, селищні, міські голови, а також старости сіл і селищ, визначених за рішенням місцевої ради об`єднаної територіальної громади, несуть персональну відповідальність за забезпечення виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, випадків жорстокого поводження з ними, виникнення безпосередньої загрози життю або здоров`ю дитини, надання таким дітям допомоги в межах повноважень і своєчасне інформування про них відповідних суб`єктів.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті.

Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» для здійснення функцій щодо опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, у складі служби справах дітей створюється окремий підрозділ, діяльність якого визначається в установленому порядку. Штатна чисельність такого підрозділу встановлюється залежно від кількості дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, але має становити не менше 2 осіб.

Суд звертає увагу, що у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2023 у справі № 340/2019/22 за позовом прокурора до Новомиргородської міської ради суд задовільнив позовні вимоги та констатував факт бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо невідповідності штатної чисельності служби у справах дітей міської ради, яка складає 3 особи до чисельності дитячого населення, що проживає в місті - 6116 осіб.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі №340/3988/22, від 19.09.2024 у справі № 260/642/22, від 03.04.2024 у справі №520/18822/2020.

Судом встановлено, що на території Ланнівської сільської ради проживає понад 1300 дітей, тоді як штатна чисельність Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради становить лише 1,0 штатну одиницю.

За таких обставин фактичне навантаження на одного працівника служби перевищує граничний норматив, прямо встановлений частиною шостою статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

Суд звертає увагу, що зміст вказаної норми не може тлумачитися формально або звужено. Встановлення законодавцем нормативу «один працівник не більше ніж на одну тисячу дітей» означає необхідність забезпечення достатньої кількості окремих працівників служби у справах дітей, які спроможні здійснювати покладені на них державою функції у повному обсязі.

Тобто у разі, коли кількість дітей у територіальній громаді перевищує одну тисячу осіб, орган місцевого самоврядування зобов`язаний забезпечити збільшення штатної чисельності служби у справах дітей таким чином, щоб навантаження на кожного працівника не перевищувало встановленого законом показника.

Встановлення лише однієї штатної одиниці за наявності понад 1300 дітей фактично призводить до покладення на одного працівника обсягу повноважень та функцій, що перевищують законодавчо допустимі межі, що, у свою чергу, свідчить про недотримання відповідачем вимог законодавства у сфері забезпечення належного функціонування служби у справах дітей.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» на служби у справах дітей покладаються повноваження щодо реалізації державної політики з питань соціального захисту дітей, запобігання дитячій бездоглядності та безпритульності, вчиненню дітьми правопорушень, здійснення контролю за дотриманням прав дітей, координації діяльності органів та установ у сфері захисту прав дітей.

Також згідно із Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» на служби у справах дітей покладається значний обсяг функцій, пов`язаних із забезпеченням прав дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також здійснення контролю за умовами їх утримання, виховання та навчання.

Суд зазначає, що належне виконання таких функцій безпосередньо залежить від кадрового забезпечення відповідної служби.

Недостатня штатна чисельність працівників служби у справах дітей об`єктивно унеможливлює ефективне та своєчасне виконання покладених законом завдань, зокрема щодо: виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах; невідкладного реагування у випадках загрози життю та здоров`ю дітей; надання дітям відповідного правового статусу; забезпечення захисту житлових, майнових та особистих немайнових прав дітей; здійснення контролю за умовами проживання та виховання дітей у сім`ях опікунів, піклувальників, прийомних сім`ях та дитячих будинках сімейного типу; представництва інтересів дітей у судах; організації роботи комісій з питань захисту прав дитини; ведення Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Діти»; здійснення координації із правоохоронними органами, закладами освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення.

Суд також бере до уваги, що в умовах воєнного стану, збільшення кількості внутрішньо переміщених осіб, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, навантаження на служби у справах дітей істотно зросло, що потребує належного кадрового забезпечення відповідних служб.

Неналежне забезпечення штатної чисельності служби у справах дітей створює реальну загрозу порушення прав та законних інтересів дітей, які проживають на території громади, та може призвести до несвоєчасного реагування на випадки домашнього насильства, неналежного виконання батьківських обов`язків, загрози життю і здоров`ю дітей, а також інших негативних наслідків у сфері захисту дитинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що штатна чисельність Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради у кількості 1,0 штатної одиниці не відповідає вимогам частини шостої статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», оскільки не забезпечує дотримання встановленого законом нормативу навантаження на одного працівника служби.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Ланнівська сільська рада як орган місцевого самоврядування, на який покладено обов`язок забезпечення реалізації державної політики у сфері захисту прав дітей на території відповідної громади, зобов`язана привести штатну чисельність Служби у справах дітей у відповідність до вимог чинного законодавства України шляхом збільшення кількості штатних одиниць, необхідних для належного виконання покладених на службу функцій та забезпечення ефективного захисту прав та інтересів дітей.

Крім того суд наголошує, що Ланнівською сільською радою 14.05.2026 до суду було подано заяву про визнання позовних вимог.

Відтак, суд приходить до висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Прокурор при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Докази понесення судових витрат до суду не надали.

Згідно з частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З урахуванням наведеного, оскільки прокурор звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Керівника Решитилівської окружної прокуратури Полтавської області Лігоміни Ярослава Анатолійовича в інтересах держави (вул. Покровська, 22, м. Решетилівка, Полтавська область, код ЄДРПОУ ) до Ланнівської сільської ради (вул. Миру, б. 9, с. Ланна, Карлівський район, Полтавська область, 39541, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ланнівської сільської ради щодо приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради відповідно до нормативів, установлених ст. 4 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей та зобов`язати Ланнівську сільську раду вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради відповідно до нормативів, установлених ст. 4 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей, а саме збільшити штат Служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради встановивши його в кількості 2 особи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова