Справа № 360/713/26
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2026-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/713/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Мосіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Мосіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області (далі відповідач, ГУ ДСНС в Луганській області), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2018 роки (28 днів) як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями);

зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2018 роки (28 днів) як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач по 13 травня 2020 року проходив публічну службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій та у відповідності до наказу Головного управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (по особовому складу) від 13 травня 2020 року № 145, звільнений зі служби за п.п. 1 п. 176 Положення про проходження служби цивільного захисту особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та згідно з наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 13 травня 2020 року № 145 (по особовому складу з кадрових питань) позивача з 13 травня 2020 року виключено з кадрів ДСНС України та списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час проходження служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, на позивача розповсюджувались всі права і гарантії передбачені законодавством для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, зокрема щодо надання чергових (основних та додаткових) відпусток.

Позивачем впродовж 2016 2020 років не використано 28 діб додаткової відпустки (14 діб за 2017 рік, 14 діб за 2018 рік), як учасника бойових дій, гарантованих законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями), проте відповідачем при звільненні протиправно не виплачена грошова компенсація невідбутої під час служби відпустки.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2018 р.р., гарантованих законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями), є протиправною, тому зазначена протиправність підлягає визнанню у судовому порядку, а відповідач зобов`язаний вчинити зазначені дії.

Ухвалою суду від 10.04.2026 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.05.2026 від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Позивач проходив службу цивільного захисту в Головному управлінні відповідно до Кодексу цивільного захисту України, Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 та отримував грошове забезпечення відповідно до Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 20 липня 2018 року № 623.

Додаткова відпустка учасника бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема, після закінчення дії особливого періоду, з урахуванням норм статті 10-1 зазначеного Закону. Також у відповідності до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 107/13/84-16 додаткова відпустка учасника бойових дій не відноситься до виду щорічних відпусток.

Додаткова відпустка, передбачена статтею 162 Закону України "Про відпустки", надається незалежно від відпрацьованого в році часу один раз упродовж календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інвалідів війни.

Позивач не звертався до Головного управління з відповідними рапортами про надання йому відпустки як учаснику бойових дій протягом 2017, 2018 років. Також при формуванні бюджетного запиту на відповідний рік кошти на значені компенсаційні виплати не виділялися, оскільки це не було передбачено кошторисом.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 термін зберігання наказів щодо щорічних оплачуваних відпусток не перевищує 5 років.

Згідно з цим, надати інформацію щодо використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки, так як і спростувати це, Головне управління позбавлено можливості.

Таким чином, нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки та зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за зазначений період безпідставні та, на думку відповідача, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали судової справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено копією паспорту громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.02.2016, довідки № 5106- від 01.02.2026.

Згідно із довідкою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 14.05.2020 № 57 01-2471/57135 позивач проходив службу в Збройних Силах України, МНС України, ДІТБ, ДСНС України з 28.07.1995 по 13.05.2020.

У відповідь на запит представника позивача щодо використання ОСОБА_1 додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відповідач листом від 30.03.2026 № 57 01-877/57 07 /01 повідомив, що ОСОБА_1 використано додаткову відпустку як учаснику бойових дій у 2016, 2019, 2020 роках. Компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017,2018 роки у кількості 14 календарних днів за кожен рік під час звільнення не виплачувалась, оскільки не належить до щорічних відпусток та на неї не поширюються норми в частині виплати грошової компенсації під час звільнення.

Відповідно до довідки про розмір і склад грошового забезпечення від 17.03.2026 № 38- ДВ/57 компенсації за невикористанї додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2017,2018 роки позивачу не виплачено.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, які проходять службу цивільного захисту, а також визначає загальні засади та порядок проходження цієї служби, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є Кодекс цивільного захисту України.

Згідно статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та особливий період.

Відповідно до статті 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів правління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Пунктом 1 статті 129 Кодексу цивільного захисту України встановлено види відпусток, на які мають право особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зокрема, щорічна основна відпустка; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 16 цієї статті особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткова відпустка у зв`язку з навчанням, творча відпустка та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші види відпусток надаються на підставах та в порядку, визначених законодавством.

Пунктом 25 статті 129 Кодексу цивільного захисту України визначено, що у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.

Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 125 Кодексу цивільного захисту України).

Згідно з п. 148 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі Положення № 593) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші види відпусток надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 153 Порядку № 593 у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.

Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 визначено Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з його пунктом 3 Розділу XХVІІ у рік звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки.

Закон України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР встановлено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 02.10.1993 учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Спірним питанням у справі є наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб.

У відзиві на позов відповідач, окрім тверджень про відсутність положень законодавства, які б встановлювали виплату компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій послався не неможливість надати інформацію щодо використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 термін зберігання наказів щодо щорічних оплачуваних відпусток не перевищує 5 років.

Суд такі твердження відповідача не бере до уваги, оскільки відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином відповідачем не доведено використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки.

Також вказане не було визначено відповідачем підставою для відмови позивачу у виплаті за його звернення спірної компенсації у листі управління від 30.03.2026 № 57 01-877/57 07 /01. У цьому листі, крім іншого, відповідачам було повідомлено, що додаткову відпустку як учаснику бойових дій терміном по 14 календарних днів позивач у 2017 та 2018 роках не використав.

Отже, при вирішенні справи суд виходить із того, що додаткову відпустку як учасник бойових дій у 2017 та 2018 роках позивач не використав.

Право на відпустку особі, що має статус учаснику бойових дій встановлено ст. 77-2 Кодексу законів про працю України, ст. 16-2 Закону, п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Положеннями Кодексу цивільного захисту населення, Порядку № 593 та Інструкцією № 623 зазначено, що інші види відпусток надаються на підставах та в порядку, визначених законодавством.

Водночас, положеннями зазначених нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в органах цивільного захисту населення та виплату грошового забезпечення визначено право на отримання під час звільнення компенсації за невикористані дні лише щорічної основної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Тотожні обмеження щодо видів відпусток, за невикористані дні яких особа може отримати компенсацію під час звільнення, встановлено в статті 24 Закону України Про відпустки та статті 83 Кодексу законів про працю України.

Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 у справі №750/9956/17 щодо застосування норм статті 77-2 Кодексу законів про працю України, пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 16-2 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у такому:

"Статтею 77-2 КЗпП України, пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства, а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням учасника бойових дій або інваліда війни.

Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Оскільки законодавством не передбачено можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією, у тому числі і при звільненні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - ветеранам війни.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2022 у справі №241/2229/20, щодо застосування норм частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України і частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у наступному:

"Частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть.

Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки, а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України "Про відпустки" не передбачена.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III "Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності Закону України "Про відпустки", тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.

Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Отже, законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, тому є обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - учасникам бойових дій".

Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.12.2023 у справі №300/4869/22.

Таким чином, враховуючи відсутність положень, які б передбачали при звільненні компенсацію невикористаної під час проходження служби додаткової відпустки як учасника бойових дій, як у спеціальних нормативно-правових актах, що визначають проходження служби цивільного захисту, так і в нормативно-правових актах, що визначають основні трудові права працівників - КЗпП України, Закон України Про відпустки - суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Мосіна Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області (93406, Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, місто Сіверськодонецьк, вулиця Богдана Ліщини, будинок 29, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018 роки (28 днів), передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018 роки (28 днів), передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська