Справа № 340/121/26
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2026 року м. Дніпросправа № 340/121/26

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пророка Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №340/121/26 (головуючий суддя першої інстанції - Момонт Г.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.01.2026 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, (третя особа: Пенсійний фонд України), в якому просила:

- визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо її звільнення з посади головного спеціаліста фінансово-економічного відділу без дотримання вимог статей 36, 40, 49-2 КЗпП України та без вжиття заходів щодо її переведення у зв`язку з реорганізацією;

- визнати протиправним та скасувати наказ №110-к від 17 квітня 2023 року про її звільнення;

- поновити її на публічній службі в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на посаді, рівнозначній посаді головного спеціаліста фінансово-економічного відділу, яку вона обіймала до незаконного звільнення;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 19 квітня 2023 року по день фактичного поновлення на публічній службі, який орієнтовно станом на 12 січня 2026 року становить 537991,86 грн. з подальшим нарахуванням за кожен день вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 року заяву залишено без руху та надано позивачу строк десять днів для усунення недоліків адміністративного позову шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду (а.с.5).

23.01.2026 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Поважність підстав пропуску такого строку обґрунтовано тим, що позивач з моменту звільнення і до моменту звернення до адміністративного суду безперервно, послідовно та добросовісно здійснювала судовий захист свого порушеного права. Просив визнати, що первісна позовна заява, яка подана до Фортечного районного суду м.Кропивницього 17.05.2023 року, була подана у межах установленого законом строку звернення до суду (а.с.7-9).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частин першої та другої статті 123 КАС України.

Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що позивачем оскаржується наказ №110-к від 17.04.2023 року про її вільнення, натомість позовна заява подана до суду 12.01.2026 року, тобто після спливу законодавчо встановленого строку звернення до суду. Представником позивача не обґрунтовано підстав не звернення до суду про поновлення провадження у цивільній справі у продовж року з часу ухвалення постанови Верховним Судом у справі №712/4776/23, якою вирішено питання щодо юрисдикції відповідних спорів. Також представником позивача не доведено існування об`єктивних обставин, які унеможливлювали звернення до суду загальної юрисдикції в межах цивільної справи №404/3807/23 з метою передачі вказаної справи за підсудністю до Кіровоградського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки не враховано, що первісне звернення до суду відбулося у 2023 році та було прийняте судом до розгляду. Провадження у справі тривалий час здійснювалося судом, зупинялося з підстав, що не залежали від позивача, та завершилося закриттям виключно з мотивів визначення іншої юрисдикції спору. Після закриття цивільного провадження позивач без зволікань звернулася до адміністративного суду.

Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.04.2026 року по 17.04.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

З тексту адміністративного позову, доданої до позову копії Наказу №110-к, заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач звільнена з посади з 18.04.2023 року на підставі наказу №110-к від 05 квітня 2023 року (а.с.1-зворот, а.с.8, 10).

Не зрозуміло, з яких підстав в прохальній частині позову ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати наказ №110-к від 17 квітня 2023 року.

Крім того, позивач та представник позивача, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом про скасування наказу №110-к від 17 квітня 2023 року, посилаються на те, що первісна позовна заява, яка подана до Фортечного районного суду м. Кропивницього 17.05.2023 року, була подана у межах установленого законом строку звернення до суду.

Натомість, матеріали справи не містять наказу №110-к від 17 квітня 2023 року.

Оскільки, як зазначалось вище, згідно тексту адміністративного позову, заяви про поновлення строку звернення до суду, а також наданої до матеріалів справи позивачем копії оскаржуваного наказу №110-к від 05 квітня 2023 року, апеляційний суд дійшов висновку, що предметом спору у вказаній справі є саме наказ №110-к від 05 квітня 2023 року.

Таким чином позивач, звертаючись вперше 17.04.2023 року до Фортечного районного суду м. Кропивницього, вже пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

Вказані обставини судом першої інстанції залишені поза увагою.

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, за загальним правилом, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз положень КАС України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням правової визначеності в публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У низці рішень ЄСПЛ, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 року в пункті 32 ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 року у справі №9901/462/21, згідно з практикою ЄСЛП застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість, безпідставне поновлення таких строків може також свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі №160/6211/21).

Відповідно до усталених висновків Верховного Суду КАС України не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Підстави пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позовної заяви. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

ОСОБА_1 оскаржується наказ №110-к від 05.04.2023 року про її звільнення з 18.04.2023 року, проте позовна заява подана до Кіровоградського окружного адміністративного суду 12.01.2026 року, тобто після спливу встановленого законом строку звернення до суду.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивач, посилаючись на те, що вперше вона звернулась до суду 17.05.2023 року з позовом про поновлення на посаді в порядку цивільного судочинства та межах місячного строку, та лише 17.12.2025 року ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького у справі №404/3807/23 було закрито провадження у справі №404/3807/23 за її позовом, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то вона без зволікань 12.01.2026 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Апеляційний суд знов звертає увагу, що позивач, звертаючись 17.05.2023 року до Фортечного районного суду міста Кропивницького з позовом про оскарження наказу №110-к від 05.04.2023 року про її звільнення з публічної служби, вже пропустила встановлений частиною 5 статті 122 КАС України місячний строк.

В заяві про поновлення строку звернення до суду та в апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що такий тривалий розгляд районним судом справи за її позовом був обумовлений зупиненням провадження у справі (ухвала Фортечного районного суду міста Кропивницького від 14.03.2024 року у справі №404/3807/23) до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №712/4776/23 у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 28.10.2025 року поновлено провадження у справі №404/3807/23 за позовом ОСОБА_1 та призначсено судове засідання на 17 грудня 2026 року.

У вказаній ухвалі зазначено, що постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 року у справі №712/4776/23 ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.07.2023 року про закриття провадження у справі залишено в силі та сформовано правову позицію щодо правил предметної юрисдикції у даній категорії справ.

Таким чином, як з моменту прийняття постанови Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 року у справі №712/4776/23, так і з моменту прийняття ухвали Фортечним районним судом міста Кропивницького від 28.10.2025 року пройшов значний строк до подання ОСОБА_2 позову до адміністративного суду.

Позивачем та його представником не обґрунтовано підстав не звернення до Фортечного районного суду міста Кропивницького із заявами про поновлення провадження у цивільній справі у продовж року з часу ухвалення постанови Верховним Судом у справі №712/4776/23, якою вирішено питання щодо юрисдикції відповідних спорів, як і не доведено існування об`єктивних обставин, які унеможливлювали звернення до цього суду в межах цивільної справи №404/3807/23 з метою передачі вказаної справи за підсудністю до Кіровоградського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.

Вказані позивачем та його представником підстави поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом про поновлення на посаді судом першої інстанції обгрунтовано визнані неповажними.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність обставин, що перешкоджали позивачу через звернення до суду загальної юрисдикції, звернутися до адміністративного суду в межах строку, встановленого законом.

Зважаючи на викладене, заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, задоволенню не підлягає.

Згідно частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Судом апеляційної інстанції підстав поважності пропуску ОСОБА_2 строку звернення до адміністративного суду з позовом про поновлення на посаді не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пророка Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №340/121/26 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №340/121/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва