Справа № 420/19259/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/19259/24

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 02.02.2026р.) про прийняття звіту про виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.06.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019р.р., з якої було сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 01.03.2021р. у розмірі 1,11, з 01.03.2022р. у розмірі 1,14, з 01.03.2023р. у розмірі 1,197 та з 01.03.2024р. у розмірі 1,0796;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити індексацію та перерахунок його пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019р.р., з якої було сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з 01.03.2021р. у розмірі 1,11, з 01.03.2022р. у розмірі 1,14, з 01.01.2023р. у розмірі 1,197 та з 01.03.2024р. у розмірі 1,0796.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення індексації його пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії (за період з 2017р. по 2019р.) на коефіцієнт збільшення 1,11 з 01.03.2021р., 1,14 з 01.03.2022р., 1,197 з 01.03.2023р., з 1,0796 з 01.03.2024р. Однак, як зазначає позивач, листом від 25.04.2024р. ГУ ПФУ в Одеській області протиправно та безпідставно відмовило у проведенні відповідного перерахунку його пенсії, що, власне, порушує право на отримання пенсії в належному розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024р. у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 23.09.2024р. подав апеляційну скаргу.

11.03.2025р. постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду дану апеляційну скаргу - задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024р. - скасовано і прийнято нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо проведення з 19.12.2023р. індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, 1,14, 1,197 та з 01.03.2024р. із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 19.12.2023р. індексацію пенсії ОСОБА_1 з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11, 1,14, 1,197 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 19.12.2023р. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01.03.2024р. індексацію пенсії позивача з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,14 та 1,197) та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024р.

У той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області в частині періоду з 01.03.2021р. по 18.12.2023р. (включно) - залишено без розгляду.

Вказане судове рішення набрало законної сили з дати його прийняття - 11.03.2025р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного від 04.09.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області зобов`язано подати до суду першої інстанції звіт про виконання судового рішення від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24 у місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

На виконання вищевказаної ухвали, від представника ГУ ПФУ в Одеській області до суду надійшов звіт про виконання судового рішення від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24, в якому зазначено, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на відповідача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року (винесеною в порядку письмового провадження) прийнято звіт ГУ ПФУ в Одеській області про результати виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24. Водночас, ГУ ПФУ в Одеській області встановлено новий строк для подання звіту про виконання вказаного судового рішення - протягом 3 місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в ухвалі.

Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою суду 1-ї інстанції, позивач 12.02.2026р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2026р. та зобов`язати відповідача подати новий звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

18.03.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або ж законні інтереси.

Положеннями ч.2 ст.55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання ж судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.2,3 ст.14 КАС України).

За приписами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Також, варто звернути увагу на те, що обов`язковість виконання судового рішення є однією зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя, яка виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень). Виконання рішення суду повинно бути справедливим, швидким, ефективним та пропорційним, тобто для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд 1-ї інстанції, з огляду на те, що заборгованість (доплату) пенсії, обраховану на виконання судового рішення від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24, було виплачено ОСОБА_1 додатковою відомістю в листопаді 2025р. шляхом зарахування на поточний рахунок в банківській установі АТ КБ «Приватбанк» (із зазначенням дати виплати - 25 число), дійшов висновку про наявність підстав для прийняття звіту Головного управління. У той же час, зважаючи на те, що Головне управління доказів зарахування на картковий рахунок позивача пенсії на виконання рішення суду у справі №420/19259/24 не надало, суд вважав за необхідне встановити новий строк для подання звіту, а саме 3 місяці з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано, зокрема, ст.382 КАС України.

У відповідності до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах із приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

У ч.ч.1-5, 11 ст.382-3 КАС України регламентовано, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами ч.5 ст.382-1 Кодексу.

При цьому, суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, чи заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог ч.2 та/або 3 ст.382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до ч.3 ст.382-1 цього Кодексу або ж за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або ж звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних чи соціальних тощо), то суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч.3 ст.382-1 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням судового рішення, механізм якого унормований, у тому числі, й ст.382 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання рішення суду. Судом можуть бути вжиті заходи реагування у межах судового контролю за виконанням рішень суду у формі встановлення нового строку для подачі звіту та/або накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

Підставами його застосування є, відповідно, неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або ж якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення (дій зобов`язального характеру) є неповажними.

Як уже встановлено судами обох інстанцій і підтверджується матеріалами цієї справи, П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24 зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснити індексацію пенсії позивача з 19.12.2023р. із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, 1,14, 1,197, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 19.12.2023р., а також здійснити індексацію пенсії позивача з 01.03.2024р. із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,0796 (із урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14 та 1,197), у зв`язку із чим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024р.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, ГУ ПФУ в Одеській області, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу на підставі ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», встановивши йому щомісячну доплату до пенсії в розмірі 32,37 грн. у 2022р., 100 грн. у 2023р. та 100 грн. у 2024р., замість застосування коефіцієнтів збільшення - 1,11, 1,14, 1,197 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяло не відповідно до вимог чинного законодавства.

Як наслідок, проведена відповідачем індексація пенсії у 2024р. без проведення такої у 2021-2023р.р. (не урахування коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14 та 1,197) не відповідає чинному законодавству.

Враховуючи вищевказане, у відповідача з дня набрання даним судовим рішення законної сили, був зобов`язаний виконати таке судове рішення.

Так, на виконання даного судового рішення, відповідачем проведено (модулем «Макетна обробка») перерахунок пенсії ОСОБА_1 , за наслідком чого розмір його пенсії з 19.12.2023р. становив 10260,06 грн., з 01.03.2024р. - 9977,93 грн. та з 01.01.2025р. 10463,31 грн.

За період з 19.12.2023р. по 31.10.2025р., як свідчать матеріали справи, відповідачем обчислено доплату пенсії в сумі - 55425,88 грн.

Як свідчать розрахунки пенсії, додані ГУ ПФУ в Одеській області до звіту від 03.10.2025р. про виконання судового рішення, до обрахунку пенсії ОСОБА_1 з 19.12.2023р. було враховано страховий стаж - 44 роки 5 місяців 4 дні, його коефіцієнт стажу з урахування кратності - 0,44417, проіндексований (як слідує зі змісту пояснень пенсійного органу), індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,97235 та доплату за понаднормовий стаж - 154,08 грн., із вирахуванням обмежень в індексації з 01.03.2023р. у розмірі - 195,38 грн.

Відповідно, розмір пенсії після проведеного перерахунку почав становити - 10260,06 грн.

З огляду на наведений вище обрахунок пенсії позивача, колегія суддів, виходячи з закріплених у ст.ст.27,40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» формул визначення розміру пенсії за віком та заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, встановила, що для обрахунку пенсії ОСОБА_1 застосований показник середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14 та 1,197 - 11758,75 грн. (7763,17 грн. х 1,11 х 1,14 х 1,197).

Тобто, у колегії суддів відсутні будь-які підстави стверджувати про помилковість обрахунку пенсії позивача з 19.12.2023р.

Зазначені ж обставини, на переконання суду попередньої інстанції, свідчили про виконання відповідачем судового рішення від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24 в повному обсязі.

Між тим, колегія суддів вважає помилковими зазначені висновки суду першої інстанції, так як з 01.03.2024р. відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати - 11436,71 грн., тобто, всупереч вказаним висновкам суду апеляційної інстанції, лише з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,14, 1,197 та 1,0796 (без урахування коефіцієнту 1,11).

Так, рішення суду як завершальний акт, яким встановлюється імперативне правило поведінки для зобов`язаного учасника спірних правовідносин варто розглядати в цілому, з огляду на те, що резолютивна частина, що безпосередньо встановлює правило поведінки, перебуває в нерозривному системному зв`язку із мотивами, якими суд керувався при вирішенні справи, та які наведені в мотивувальній частині рішення.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.06.2021р. у справі №160/9167/20 та від 24.11.2021р. у справі №300/530/21.

З огляду на це, починаючи з 01.03.2024р. пенсія позивача невірно та безпідставно обрахована у розмірі - 9977,93 грн. та, починаючи з 01.01.2025р., у розмірі - 10463,31 грн. Як наслідок, підстави стверджувати про правильність обрахунку суми доплати пенсії за спірний період з 12.12.2023р. по 31.10.2025р. - відсутні.

Отже, судове рішення від 11.03.2025р. у справі №420/19259/24 не може вважатись виконаним в повному обсязі.

Більш того, у цьому контексті необхідно наголосити, що поданий відповідачем звіт не містив орієнтовних строків виконання рішення суду у цій справі та їх обґрунтування, що у відповідності до ч.2 ст.382-3 КАС України є безумовною підставою для відмови у прийнятті звіту.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність прийняття звіту відповідача про виконання судового рішення від 11.03.2025р., так як відповідне судове рішення беззаперечно залишається невиконаним.

У той же час, не варто залишати поза увагу те, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, суд має зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Відповідні засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.05.2021р. у справі №9901/598/19 та від 01.02.2022р. у справа №420/177/20.

На підставі викладеного та з метою належного судового контролю за виконанням рішення у цій справі, яке набрало законної сили, колегія суддів вважає за необхідне встановити для суб`єкта владних повноважень 30-денний строк на виконання судового рішення у справі №420/19259/24 та подання відповідного звіту до суду першої інстанції з дати вирішення порушеного процесуального питання.

Разом із тим, слід зазначити про те, що специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не було забезпечено виконання рішення суду та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або ж у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Отже, у даному конкретному випадку, жодні підстави для накладення на керівника відповідача штрафу за неподання звіту чи невиконання рішення - відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для даної справи, що призвело до неправильного вирішення відповідного процесуального питання, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ї інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення - про відмову у прийнятті наданого відповідачем звіту та, відповідно, зобов`язання останнього подати новий звіт.

Керуючись ст.ст.249,308,311,315,317,321,322,325,328,382 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області у прийнятті звіту про виконання судового рішення.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області строк в 30 (тридцять) днів з дня одержання даного судового рішення для подання до Одеського окружного адміністративного суду звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 року у справі №420/19259/24.

Направити справу №420/19259/24 до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду відповідного звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в порядку, передбаченому КАС України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 06.05.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко