Справа № 640/32099/20
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року м. Київ № 640/32099/20

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.09.2020 №2600-0314-8/136690 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення (зарахувавши час навчання з 01.09.1999 по 30.06.2004 у вищому юридичному навчальному закладі до 20-річного стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з часу звернення із заявою від 16.09.2020 з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати (без обмеження її максимального розміру), обчисленого за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за призначенням пенсії (на підставі довідок прокуратури міста Києва №18/307 та №18/308 від 20.08.2020, а також виходячи із розміру надбавки за класний чин «радник юстиції» - 2 200,00 грн, який застосовувався до втрати 25.09.2019 чинності статтею 53 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 14.08.2014 №1642-VII та Положенням про чини працівників органів прокуратури України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1795-ХІІ) та без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом від 26.11.1993 №3662-12, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 16.09.2020 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХII в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-II від 12.07.2001 при наявності стажу роботи понад 20 років та розрахунку пенсії 90% розміру заробітної плати, однак за результатами розгляду заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.09.2020 №2600-0314-8/136690 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років (24 роки 6 місяців), у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів (14 років 6 місяців), не врахувавши період навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 , оскільки в наданих документах відсутня інформація про форму та період навчання.

Позивач вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправними та таким, що порушує гарантовані Конституцією України соціальні права на пенсійне забезпечення. Зауважено, що оскаржуване рішення не містить обґрунтувань, підтвердження або спростування наявності підстав щодо призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ при наявності стажу роботи понад 20 років, у тому числі на посадах прокурора понад 16 років, з розрахунку пенсії 90% від розміру заробітної плати.

Разом з тим, за твердженням позивача, органом Пенсійного фонду безпідставно не враховано період її навчання у вищому навчальному закладі до загального страхового стажу, незважаючи на те, що до заяви про призначення пенсії були додані належні докази, а саме копії диплома та трудової книжки з відповідними записами.

Позивачем також зазначено, що у разі виникнення сумнівів або необхідності уточнення відомостей, відповідальний працівник органу Пенсійного фонду, який розглядав заяву та готував проєкт рішення за результатами звернення, мав можливість звернутися до позивача для з`ясування відповідних обставин, у тому числі з використанням доступних засобів зв`язку в умовах карантину. Однак таких дій вчинено не було, попри наявність актуальних засобів комунікації.

Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, адміністративну справу було передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначено про правомірність прийнятого рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Відповідно до наданих позивачем документів, вислуга років становить 16 років, 3 місяці, 24 дні, у тому числі 14 років 2 місяці 16 днів на посадах прокурорів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років. Наголошено, що позивач просить призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ), виходячи з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати та без обмеження її максимального розміру. Однак, зауважено, що на час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, у зв`язку з чим втратили чинність положення статті 50-1 Закону №1789-XII, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії. Окрім того, до загального стажу не враховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 , оскільки в наданих документах відсутня інформація про форму та період навчання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Деснянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 27.07.2012.

Користуючись своїм правом, позивач 16.09.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХII в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-II від 12.07.2001 при наявності стажу роботи понад 20 років та розрахунку пенсії 90% розміру заробітної плати.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.09.2020 №2600-0314-8/136690 позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років (24 роки 6 місяців), у тому числі стажу на посадах прокурорів (14 років 6 місяців).

Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно- правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІІІ, яким у пункті 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Вказаний у пункті 5 розділу III «|Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Разом з тим, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності з 15.07.2015.

Відповідно до частини 3 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відтак, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії (вересень 2020 року) стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка регулювала питання пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих, втратила чинність. Натомість, порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Таким чином, оскільки позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії у вересні 2020 року, спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №203/765/17 (2а/0203/70/2017), від 28.05.2019 у справі №646/8671/17, від 11.06.2020 у справі №265/2627/17 та від 29.11.2023 у справі №640/20585/18.

З доводів позовної заяви вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час її роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Однак, суд зазначає, що позивач у період часу роботи в органах прокуратури не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а відтак у неї не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Оскільки позивач не набула такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 17.07.2018 у справі №348/2385/16-а та від 11.06.2020 у справі №265/2627/17.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У свою чергу, статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до положень частини 1 статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Частиною шостою вказаної статті передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково- навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14.08.2020 стає роботи позивача на посадах прокурора становив 16 років 03 місяці 03 дні, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 01.07.2004 та довідкою прокуратури міста Києва від 14.08.2020 №11-505вих-20.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідно до наданих документів, стаж за вислугу років складає 16 років 3 місяці 24 дні, у тому числі стаж роботи на посадах прокурора складає 14 років 2 місяці 16 днів.

Суд вважає такі висновки відповідача безпідставними з огляду на те, що за період з 11.05.2004 по 10.09.2020 позивач обіймала посади виключно прокурора.

Щодо незарахування періоду навчання згідно диплому НОМЕР_4 , оскільки в наданих документах відсутня інформація про форму та період навчання, суд зазначає таке.

Так, згідно з вимогою абзацу 7 частини 6 статті 86 Закон №1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Судом досліджено поданий позивачем диплом, виданий 30.06.2004 НОМЕР_4 , відповідно до якого позивач закінчила у 2004 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

У додатку до диплома зазначено форму навчання - з відривом від виробництва, що і є само по собі денною формою навчання з датою вступу 1999 рік датою випуску 2004 рік.

Відомостями в трудовій книжці від 01.07.2004 серії НОМЕР_3 також підтверджено період навчання позивача в Національній юридичній академії України і мені ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак Пенсійний фонд не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів стосовно періоду та форми навчання позивача в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1999 по 30.06.2004.

Керуючись принципом верховенства права, беручи до уваги пріоритетність прав позивача, вважає за необхідне зазначити про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання ОСОБА_1 в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 1999 по 2004 рік в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора.

Таким чином, оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням зарахувати до стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.1999 по 30.06.2004.

Суд звертає увагу позивача, що відповідач як уповноважений орган в оскаржуваному рішенні не надавав оцінки наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії саме із розрахунку 90 відсотків від сум місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження його граничного розміру, на підставі довідок прокуратури міста Києва №18/307 та №18/308 від 20.08.2020, а також виходячи із розміру надбавки за класний чин «радник юстиції» - 2 200,00 грн, а обмежився виключно констатацією відсутності у ОСОБА_1 необхідного стажу за вислугу років (24 роки 6 місяців), у тому числі стажу роботи на посаді прокурорів (14 років 6 місяців), тому в даному випадку суд не наділений повноваженнями самостійно, без надання відповідної оцінки уповноваженим органом, зобов`язувати відповідача призначити пенсію у конкретних відсоткових розмірах до чинної заробітної плати позивача та без обмежень її максимального розміру. Спір саме з цього питання між сторонами відсутній.

На підстави викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати (без обмеження її максимального розміру), обчисленого за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за призначенням пенсії (на підставі довідок прокуратури міста Києва №18/307 та №18/308 від 20.08.2020, а також виходячи із розміру надбавки за класний чин «радник юстиції» - 2 200,00 грн, без обмеження максимального розміру пенсії є передчасними та задоволенню не підлягають.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Єрузалем проти Австрі» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2020, зареєстровану за №305 про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 420,40 грн (пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.09.2020 №2600-0314-8/136690 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.1999 по 30.06.2004 в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 16.09.2020, зареєстровану за №305 про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.