Справа № 320/9459/21
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року

м. Київ

справа № 320/9459/21

адміністративне провадження № К/990/49856/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Жука А.В., Мацедонської В.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної митної служби України

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року (головуючий суддя - Лиска І.Г.)

та на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 23 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Черпак Ю.К., суддів: Маринчак Н.Є., Штульман І.В.)

у справі № 320/9459/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної митної служби України

про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

I. РУХ СПРАВИ

1. У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України (далі - ДМС України) «Про звільнення ОСОБА_1 » від 01 липня 2021 року № 631-о ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДМС України «Про внесення змін до наказу Державної митної служби України від 01 липня 2021 року № 631-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »» від 02 липня 2021 року № 666-0;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДМС України «Про звільнення та проведення розрахунку з ОСОБА_1 » від 04 серпня 2021 року № 962-0;

- зобов`язати ДМС України поновити ОСОБА_1 в ДМС України або її територіальному органі, як відокремленому структурному підрозділі, на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України;

- стягнути з ДМС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу.

2. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що її звільнення із займаної посади заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої та четвертої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) є незаконним та протиправним, оскільки відповідач порушив порядок звільнення, не виконав положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII щодо пропонування одночасно із попередженням про вивільнення рівнозначної посади, в той час коли таке звільнення можливе лише у разі неможливості їх запропонувати, а також у разі відмови від переведення на запропоновану посаду. Позивач зауважила, що на момент пропозиції були наявні вакантні рівнозначні посади, які не запропоновані відповідачем. При цьому, її посада не була скорочена, а лише змінила своє найменування внаслідок затвердження нової структури апарату та штатного розпису.

3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 01 липня 2021 року № 631-о.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України «Про внесення змін до наказу Державної митної служби України від 01 липня 2021 року № 631-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »» від 02 липня 2021 року № 666-0.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України «Про звільнення та проведення розрахунку з ОСОБА_1 » від 04 серпня 2021 року № 962-0.

Поновлено ОСОБА_1 в ДМС України на посаді заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України з дати звільнення, а саме з 04 серпня 2021 року.

Стягнуто з ДМС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 серпня 2021 року по 07 червня 2024 року у розмірі 740 258, 28 грн (сімсот сорок тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень двадцять вісім копійок).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 04 серпня 2021 року на посаді заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України.

Допущено до негайного виконання рішення суду у частині стягнення з ДМС України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані рішення, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

5. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за скаргою ДМС України.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 жовтня 2020 року наказом ДМС України № 1006-о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу взаємодії та ведення єдиного рахунку управління адміністрування та обліку митних платежів Департаменту митних платежів та митної вартості Державної митної служби України за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

7. 22 жовтня 2020 року між Державною митною службою України в особі виконувача обов`язків Голови ДМС Павловського Андрія Віталійовича та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Контракт) на посаду державної служби заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України.

8. Наказом від 22 жовтня 2020 року № 1013-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивачку призначено з 23 жовтня 2020 року на посаду заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України за результатами добору, шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

9. 21 грудня 2020 року позивачці вручено попередження про наступне звільнення, де зазначалося, що, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців, посада заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України, відповідно до наказу Держмитслужби від 07 грудня 2020 року № 555 «Про введення в дію Структури апарату Держаної митної служби України та Штатного розпису Держаної митної служби України на 2020 рік», буде скорочена.

10. Наказом виконувача обов`язків Голови Держаної митної служби України від 01 липня 2021 року № 631-0 припинено державну службу та звільнено із займаної посади 02 липня 2021 року ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України, у зв`язку зі скороченням посади державної служби, припинивши дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 22 жовтня 2020 року.

11. 02 липня 2021 року № 666-о «Про внесення змін до наказу Державної митної служби України від 01 липня 2021 року № 631-о «Про звільнення ОСОБА_1 » до наказу від 01 липня 2021 внесено зміни, шляхом викладення пункті 1 у такій редакції: «Припинити державну службу та звільнити ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України, із займаної посади, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку із скороченням посади державної служби, припинивши дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, від 22 жовтня 2020 року.».

12. Наказом від 04 серпня 2021 року № 962-о «Про звільнення та проведення розрахунку з ОСОБА_1 » позивачку звільнено із займаної посади у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, 04 серпня 2021 року.

13. Вважаючи прийняті відповідачем накази про звільнення незаконними, ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом до суду.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов висновку про невиконання відповідачем приписів законодавства в частині пропонування рівнозначної посади, що свідчить про протиправність наказу, яким ОСОБА_1 звільнено з посади. ДМС України обмежившись виключно попередженням позивачки про можливе наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів до звільнення, та після внесення Законом України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» (далі - Закон № 1285-ІХ) змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ протягом більше ніж чотирьох місяців до винесення спірного наказу від 01 липня 2021 року № 631-о про припинення державної служби і звільнення позивача з посади з одночасним розірванням укладеного з ним контракту про проходження державної служби, не вжив жодних заходів з метою працевлаштування позивачки, а саме: вакантні посади їй не пропонувалися, питання щодо наявності в неї переважного права на залишення на роботі не вирішувалося.

15. При цьому, позовні вимоги в частині поновлення на посаді суд першої інстанції задовольнив частково, враховуючи, що ОСОБА_1 просила поновити її на рівнозначній посаді, яку вона займала до звільнення. Суд першої інстанції зазначив, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а тому порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення на посаді заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України.

16. Суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, вказав, що у спірній ситуації підлягають застосуванню приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-ІХ, за якими відповідач зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Також ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14, від 18 жовтня 2017 року № 6-1723цс17, від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21.

17. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про невиконання в повній мірі відповідачем вимог статті 87 Закону № 889-VIII в частині пропонування позивачці іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Касаційне провадження відкрито на підстав пункту 3 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19. У касаційній скарзі скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» та статті 21 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

20. Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX та статтю 21 Закону № 889-VIII, оскільки призначення ОСОБА_1 на посаду державної служби було здійснено за процедурою добору з укладенням контракту на обмежений строк без процедури конкурсного відбору. 06 березня 2021 року набрав чинності Закон № 1285-IX, яким відновлено дію відповідних положень Закону № 889-VIII щодо проведення конкурсів. Підпунктом 2 пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX передбачено, що контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19 діють до призначення на посаду державної служби особи за результатом конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом. ОСОБА_1 приймала участь у конкурсах, але не була визначена переможцем конкурсу.

21. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин приписи статті 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка не підлягала застосуванню. Дотримання вимог статті 21 Закону № 889-VIII є головною вимогою вступу на державну службу, вказана норма передбачає заборону прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу, крім випадків, визначених Законом № 889-VIII.

22. Представник позивача подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. У відзиві зазначила, що підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX не може бути правовою підставою для звільнення державного службовця без пропонування останньому вакантних посад. Наголосила, що зі змісту спірного наказу про звільнення вбачається, що правовою підставою звільнення ОСОБА_1 слугувало скорочення посади державної служби, а не закінчення строків дії строкового контракту. При цьому, жодне положення законодавства, що було чинне на момент прийняття наказу про звільнення не передбачало заборони на пропонування державному службовцю іншої вакантної посади. Навпаки, положення статті 87 Закону № 889-VIII прямо передбачало обов`язок пропонування одночасно зі звільненням інших вакантних посад, що підтверджено правовими висновками Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

24. Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстав формування правового висновку щодо застосування підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX та статті 21 Закону № 889-VIII. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій повинні були застосувати вказані правові норми та врахувати, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ДМС України на підставі контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

25. Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку зі звільненням державного службовця з посади, на якій особа перебувала на підставі укладення строкового контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19.

26. За обставинами цієї справи, позивачку звільнено з посади заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої та четвертої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

27. У позовній заяві позивачка переконувала, що її звільнення є незаконним та протиправним, оскільки відповідач порушив порядок звільнення, не виконав положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII щодо пропонування одночасно з попередженням про вивільнення рівнозначної посади, в той час коли таке звільнення можливе лише у разі неможливості їх запропонувати, а також у разі відмови від переведення на запропоновану посаду.

28. Приймаючи оскаржувані рішення суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення ДМС України прав ОСОБА_1 , шляхом прийняття спірних наказів, оскільки роботодавець не дотримався процедури звільнення.

29. Надаючи правову оцінку висновкам судів попередніх інстанцій, колегія суддів звертає увагу на таке.

30. Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21 сформував правовий висновок у подібних правовідносинах, який є застосовний і в цій справі. У зазначеній постанові Суд вказав, що після внесення змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ суб`єкт призначення зобов`язаний не лише попередити державного службовця про звільнення, а й запропонувати йому іншу рівнозначну або нижчу посаду. Невиконання цього обов`язку є підставою для визнання звільнення протиправним.

31. В рамках обставин цієї справи, ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України. На цій посаді позивачка перебувала на контрактній основі, підписавши 22 жовтня 2020 року контракт із ДМС України про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

32. 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення, де зазначалося, що, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців, посада заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Державної митної служби України, відповідно до наказу Держмитслужби від 07 грудня 2020 року № 555 «Про введення в дію Структури апарату Держаної митної служби України та Штатного розпису Держаної митної служби України на 2020 рік», буде скорочена.

33. Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон № 117-IX) були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 117-IX, що діє з 25 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

34. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

35. Наведене свідчить, насамперед, про можливість суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з будь-яким державним службовцем у разі настання однієї з таких підстав: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців; 2) скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; 3) реорганізації державного органу.

36. 13 лютого 2020 року набрав чинності Закон № 440-IX, яким частину третю статті 87 Закону № 889-VIII доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

37. Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на дату ознайомлення ОСОБА_1 із попередженням про можливе наступне звільнення у цій справі була врегульована положеннями Закону № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 117-IX та № 440-IX).

38. Аналіз положень Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент попередження ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення (21 грудня 2020 року), дозволяє дійти висновку, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати їй іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

39. Водночас особливість спірних правовідносин, що склалися у цій справі, полягає у тому, що після попередження позивачки про можливе наступне звільнення та, власне, до винесення відповідачем спірного наказу від 01 липня 2021 року № 631-0 про припинення державної служби і звільнення позивачки з посади з одночасним розірвання укладеного з нею контракту про проходження державної служби відбулася законодавча зміна норм, що регулюють спірні правовідносини.

40. Так, 06 березня 2021 року набув чинності Закон № 1285-ІХ, яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ і виклав частину третю Закону № 889-VІІІ у такій редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.».

41. Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

42. Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

43. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДМС України, обмежившись виключно попередженням ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів до звільнення та після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ протягом більше ніж чотирьох місяців до винесення спірного наказу від 01 липня 2021 року № 631-о про припинення державної служби і звільнення її з посади з одночасним розірвання укладеного з ним контракту про проходження державної служби, не вжила жодних заходів з метою її працевлаштування, а саме: вакантні посади їй не пропонувалися, питання щодо наявності в неї переважного права на залишення на роботі не вирішувалося.

44. З огляду на наведене Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем жодна з визначених частиною третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-ІХ гарантій при звільненні позивачки реалізована не була.

45. Таким чином, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності спірного наказу про звільнення позивачки, необхідності його скасування та відновлення порушеного права позивачки на працю, є правильними.

46. Крім того, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій врахували висновок Верховного Суду викладений у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21, що свідчить про дотримання принципу юридичної визначеності та стабільності судової практики, оскільки висновки Верховного Суду щодо застосування норм права є обов`язковими для інших судів.

47. Стосовно формування правового висновку щодо застосування до спірних правовідносин підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX та статті 21 Закону № 889-VIII, колегія суддів зазначає таке.

48. Підпункт 1 пункту 2 розділу ІІ Закону № 1285-ІХ запровадив норму про необхідність оголошення конкурсів на посади, які обіймають особи, з якими до набрання чинності цим Законом укладені контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також строк для цього - шість місяців з дня набрання чинності Законом.

49. Натомість підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Закону № 1285-ІХ визначив, що раніше укладені такого виду контракти діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом.

50. Закон № 1285-ІХ набрав чинності 06 березня 2021 року, тому строк дії контракту позивачки тривав до 06 грудня 2021 року.

51. Правовий статус позивачки та нормативне регулювання проходження державної служби на період дії карантину, спричиненого коронавірусом, свідчить про те, що призначення позивачки на посаду заступника директора департаменту - начальника управління митних платежів Департаменту адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання ДМС України здійснювалося з укладанням контракту на визначений законодавцем період.

52. У цьому зв`язку Суд звертає також увагу на те, що законодавство послідовно й однозначно встановлювало тимчасові строки перебування на посадах осіб, з якими укладені контракти про проходження державної служби на період дії карантину.

53. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2024 року у справі № 640/2964/22.

54. Водночас в рамках цієї справи, Суд вважає, що факт видачі ДМС України наказу про звільнення позивачки 01 липня 2021 року (до закінчення дії строку контракту) свідчить про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось не на підставі закінчення дії контракту, а як зазначено в наказі ДМС України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 01 липня 2021 року № 631-о на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частин першої та четвертої статті 87 Закону № 889-VIII.

55. Враховуючи, що процедура звільнення позивачки відбулась на підставі частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, то правовий режим такого звільнення регулюється спеціальними нормами Закону № 889-VIII, а не у зв`язку із закінченням строку дії раніше укладеного контракту, відповідно до якого контракт укладено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства.

56. Вказаний висновок підтверджується відповідною практикою, зокрема, у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 640/301/21 Верховний Суд зазначив про неможливість застосування Закону № 1285-IX до правовідносин у разі звільнення особи із займаної посади не у зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до Закону № 1285-IX, а у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису органу.

57. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій цілком обґрунтовано не застосували до спірних правовідносин підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX та статтю 21 Закону № 889-VIII, як на цьому наголошує скаржник у касаційній скарзі, враховуючи, що спірне звільнення відбулось внаслідок скорочення посади державної служби, а не у зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до Закону № 1285-IX.

58. З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для формування правового висновку щодо застосування до спірних правовідносин підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1285-IX та статті 21 Закону № 889-VIII, які стосуються відновлення конкурсних процедур та припинення дії контрактів, укладених на період карантину, з метою забезпечення прозорого вступу на державну службу, оскільки вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

59. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

60. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Верховний Суд уважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими і такими, що відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни судових рішень відсутні.

61. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 23 жовтня 2024 року у справі № 320/9459/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

А.В. Жук

В.Е. Мацедонська,

Судді Верховного Суду