Справа № 320/19266/26
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову до подання позовної заяви

08 травня 2026 року справа № 320/19266/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

07.05.2026 до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про забезпечення позову до подання позовної заяви до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії до набрання законної сили рішення у справі:

- абзаців другого-дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 №991 (у редакції постанови НКРЕКП «Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках» від 28.04.2026 №645).

Заяву подано представником адвокатом Пономаренком Вадимом Михайловичем.

За результатами автоматизованого розподілу заяви про забезпечення позову до його подання, згідно із протоколом від 07.05.2026, визначено головуючим щодо розгляду вказаної заяви суддю Київського окружного адміністративного суду Кушнову А.О.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи ст. 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Заявник вказує, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» має намір звернутися до суду із позовом про визнання протиправним та чинним нормативно-правового акта Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а саме:

- абзаців другого-дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 №991 (у редакції постанови НКРЕКП «Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках» від 28.04.2026 №645).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника посилається на те, що існує очевидна небезпека того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав та інтересів Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», оскільки дане підприємство є одним з найбільших підприємств міста Черкаси, яке надає послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води на території міста Черкаси для 60% житлової площі міста, забезпечуючи теплом 780 житлових будинків, та у зв`язку із протиправним «перевиданням» положень Постанови №2029 та Постанови №1222 у Методиці №991 (у редакції Постанови №645), Товариство позбавлене права на використання власної методики розподілу витрат палива (не передбаченої Методикою №991), і, як наслідок, досі позбавлене права провадити діяльність за тарифом, який би відповідав вимогам статті 20 Закону України «Про теплопостачання».

Так, у заяві зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» є суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання та здійснює діяльність із виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на підставі ліцензії, виданої за рішенням НКРЕКП №804 від 05.06.2014 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444), має Свідоцтво про кваліфікацію когенераційної установки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі №320/54402/25 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та нечинними постанов в частині задоволено частково:

- визнано протиправним та нечинним підпункт 1 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2029 від 04.12.2024 Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках;

- визнано протиправним та нечинним пункт 2 Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 1222 від 12.08.2025 Про затвердження Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках.;

- визнано протиправним та нечинним пункти 18, 19 Методики визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу суб`єктами господарювання з виробництва теплової енергії від здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках додатку 26 до Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 428, у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 1120 від 22.07.2025.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2026 рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі №320/54402/25 залишено без змін.

Незважаючи на триваючий судовий процес у справі №320/54402/25, 28.04.2026 відповідачем було прийнято постанову НКРЕКП №645 «Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках (далі Постанова №645).

При цьому, норми оскаржуваних у справі №320/54402/25 положень нормативно-правових актів ідентично відтворені у новій редакції Методики №991 (за виключенням доповнення її положень двома новими абзацами вісімнадцятим та двадцятим, а також зміною нумерації абзаців, пов`язаного із таким доповненням). Тому виконання судового рішення у справі №320/54402/25 є неможливим.

Заявник вважає, що як оскаржені Постанова №2029 та Постанова №1222, так і їх продовження абзаци другий-дев`ятнадцятий підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 у редакції постанови №645, які відтворюють положення Постанови №2029 та Постанови №1222, визнані протиправними та нечинними, є очевидно незаконними, адже не відповідають Конституції України, Закону України «Про правотворчу діяльність», Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та житлово-комунальних послуг», має намір знову звертатися до суду щодо оскарження такого нормативно-правового акту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

На думку заявника, дія абзаців другого-дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 у редакції постанови №645 має бути зупинена, як таких, що є очевидно протиправними і призводить до унеможливлювання виконання судового рішення у справі №320/54402/25, а також у справі про оскарження положень Методики №991 у редакції Постанови №645, та ефективного захисту прав позивача.

При цьому представник заявника наголошує, що у даному випадку дія пункту 6 частини 3 статті 151 КАС України не поширюється на випадки забезпечення позову шляхом зупинення рішень НКРЕКП у сфері теплопостачання.

Позивач зазначає, що рішення НКРЕКП, які потребують вжиття заходів забезпечення, не підпадає під дію пункту 6 частини 3 статті 151 КАС України, зокрема з огляду на те, що Методика №991 визначає механізм формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію для суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях (далі ТЕЦ), теплових електростанціях (далі ТЕС) та когенераційних установках, включаючи ТЕЦ, ТЕС та КУ з використанням альтернативних джерел енергії, та є ліцензіатами НКРЕКП (пункт 1.1. Методики №991 у редакції Постанови №645).

Крім того, представник заявника вказує, що абзаци другий-дев`ятнадцятий підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 у редакції постанови №645 справляють негативний ефект не тільки на права та інтереси позивача, а й наносять шкоду іншим суб`єктам господарювання з виробництва та постачання теплової та електричної енергії, що будуть змушені використовувати застарілі або нечинні галузеві нормативні документи, які не тільки не забезпечують енергоефективне використання обладнання, але і не сприяють розвитку конкурентних відносин на ринку теплової енергії, і, як наслідок, зумовлять погіршення якості надання послуг споживачам комунальних послуг, завдадуть шкоди енергетичній і економічній безпеці держави.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

Згідно з частиною 5 статті 151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених майбутніх позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (у даному випадку до подання позовної заяви).

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Встановлені судом обставини щодо поданої заяви про забезпечення позову до його подачі, свідчать про наступне.

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» (ідентифікаційний код 00204033) зареєстроване як юридична особа 02.06.1994, про що свідчить відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2714326 від 08.05.2026 на запит судді Кушнової А.О.

Згідно з даною відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (ідентифікаційний код юридичної особи 00204033) за кодом КВЕД 35.11 Виробництво електроенергії.

ПрАТ Черкаське хімволокно здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії про право провадження господарської діяльності із виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, виданої відповідно до постанови НКРЕКП № №804 від 05.06.2014 (переоформлено рішенням № 2444 від 29.12.2016).

Як зазначено у заяві, ПрАТ Черкаське хімволокно є одним з найбільших підприємств міста Черкаси, яке надає послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води на території міста Черкаси для 60% житлової площі міста, забезпечуючи теплом 780 житлових будинків.

При цьому ПрАТ Черкаське хімволокно використовує власний Стандарт підприємства методику розподілу витрат палива на відпущену електричну та теплову енергію, що не заборонено ліцензійними умовами та іншими нормативно-правовими нормами.

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності регулює Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2633-IV, тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно з частиною 3 статті 20 Закону № 2633-IV тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії або альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до частини 11 статті 20 Закону № 2633-IV для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті.

Якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб`єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб`єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу.

У свою чергу, правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначено Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII).

Пунктом 3 частини 2 статті 3 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Згідно із частинами 1-3 статті 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Так, постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.08.2017 №991 була затверджена Методика формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках (далі - Методика №991), яка визначає механізм формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію для суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях (далі - ТЕЦ), теплових електростанціях (далі - ТЕС) та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, та є ліцензіатами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ліцензіати).

У листопаді 2025 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство Черкаське хімволокно з позовом (адміністративна справа №320/54402/25) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило визнати протиправними та нечинними постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у частині:

- підпункт 1 пункту 1 постанови № 2029 від 04.12.2024 Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках;

- пункт 2 Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затверджених постановою № 1222 від 12.08.2025 Про затвердження Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках;

- пункт 2 Змін до Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затверджених постановою № 1120 від 22.07.2025 Про затвердження Змін до Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов.

Мотивом позову стало те, що постанови НКРЕКП № 2029 та № 1222 порушують право позивача як ліцензіата НКРЕКП на використання власної методики визначення питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів на відпущену електричну та теплову енергію. На думку ПрАТ Черкаське хімволокно, вказаними постановами відповідач фактично встановив обов`язкову методику визначення показників витрат паливно-енергетичних ресурсів, а внесенням змін до Порядку контролю Постановою № 1120 зобов`язав ліцензіатів здійснювати перехресне субсидіювання, що суперечить Методиці № 991, та пов`язав відступ від нав`язаного підходу з ознаками порушення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі №320/54402/25 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та нечинними постанов в частині задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним підпункт 1 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2029 від 04.12.2024 Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках.

Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 1222 від 12.08.2025 Про затвердження Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках.

Визнано протиправним та нечинним пункти 18, 19 Методики визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу суб`єктами господарювання з виробництва теплової енергії від здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках додатку 26 до Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 428, у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 1120 від 22.07.2025.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2026 апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишено без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 у справі №320/54402/25 залишено без змін.

Натомість 28.04.2026 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг було прийнято постанову №645 «Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, якою внесено зміни до Методики № 991 шляхом доповнення окремими абзацами.

Так, у редакції Постанови №645 Методику №991 у главі 3 пункту 3.3. підпункт 1) доповнено другим-дев`ятнадцятим абзацами в наступній редакції:

"3.3. До складу виробничої собівартості електричної та (або) теплової енергії включаються:

1) паливо, а саме:

витрати на придбання палива та його транспортування для виробництва електричної та (або) теплової енергії, які визначаються виходячи з планованого обсягу відпуску/виробництва електричної та (або) теплової енергії відповідно до річного плану виробництва, питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів, визначених відповідно до положень ГКД 34.09.103-96 «Розрахунок звітних техніко-економічних показників електростанції про теплову економічність обладнання. Методичні вказівки» (далі ГКД 34.09.103-96) та з урахуванням положень пункту 5.4.2 ГКД 34.20.507-2003 «Технічна експлуатація електричних станцій і мереж. Правила», затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 13 червня 2003 року № 296, (у частині складання енергетичних характеристик устаткування та визначення обсягів витрат палива на виробництво теплової та електричної енергії), а також діючих/планованих цін (тарифів) на паливно-енергетичні ресурси та послуги (витрати) з їх транспортування, тобто з урахуванням усіх планованих логістичних ланцюгів транспортування паливно-енергетичних ресурсів, калорійних еквівалентів, якісних характеристик палива, обсягу енергії природного газу, визначених умовами договору, сертифікатами постачальників чи даними базового/попереднього до базового періоду, або інформації інших центральних органів виконавчої влади/державних установ.

При розрахунку питомих витрат палива на відпущену теплову енергію не допускається застосування коефіцієнтів (математичних алгоритмів тощо), які збільшують витрати палива (питомі витрати палива) на виробництво теплової енергії за рахунок зменшення витрат палива (питомих витрат палива) на виробництво електричної енергії при її комбінованому виробництві та які не передбачені ГКД 34.09.103-96 та СОУ-Н МПЕ 40.1.09.111:2005 «Розрахункові питомі витрати палива на відпущену електричну і теплову енергію на прогнозований період. Методика визначення».

В окремих випадках за наявності обґрунтованих причин на час дії воєнного стану в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування, ліцензіатам дозволяється застосовувати нормативні документи, які використовувалися при розрахунку витрат палива (питомих витрат палива), що враховані в діючих (встановлених) тарифах на виробництво теплової енергії.

При формуванні, розрахунку та встановленні тарифів на виробництво теплової енергії витрати на паливо та структура використання палива (у разі використання декількох видів палива при виробництві електричної та теплової енергії) визначаються з урахуванням аналізу фактичних даних за попередні періоди виходячи з особливостей роботи генеруючого обладнання та устаткування конкретного ліцензіата, режимів роботи генеруючого обладнання та устаткування, можливості використання паливно-енергетичних ресурсів з найменшою вартістю для досягнення найнижчої собівартості, технічного стану чи технічної можливості роботи генеруючого обладнання та устаткування (значення максимального та мінімального навантажень котлів і турбін, характеру добового графіка зміни навантаження, старіння устаткування, освоєння введеного устаткування, структури і якості спалюваного палива, температури зовнішнього повітря, температури охолоджувальної води на вході в конденсатори турбін тощо), а також інших зовнішніх факторів.

На час дії воєнного стану в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування, у разі зміни планованої розрахункової питомої витрати палива на відпущену теплову енергію більш ніж на 5 % порівняно з питомою витратою палива, врахованою в діючих (встановлених) тарифах, НКРЕКП може враховувати питому витрату палива на відпущену теплову енергію з урахуванням фактичних показників питомих витрат палива за попередні періоди та їх динаміки. Зазначена зміна планованої розрахункової питомої витрати палива на відпущену теплову енергію може бути пов`язаною, зі зміною:

методики розподілу витрат палива між виробництвом теплової та електричної енергії порівняно з методикою, яка застосовувалася в діючих (встановлених) тарифах;

економічного коефіцієнта розподілу (частки тепла, відпущеного з відпрацьованою парою турбін, яка умовно відноситься на виробництво електричної енергії і забезпечує оптимізацію питомих витрат палива) порівняно з коефіцієнтом економічного розподілу, який застосовувався в діючих (встановлених) тарифах;

річного планованого обсягу відпуску/виробництва електричної та (або) теплової енергії порівняно з відповідними обсягами, які враховані в діючих (встановлених) тарифах;

структури використання палива (у разі застосування декількох видів палива при комбінованому виробництві теплової та електричної енергії) порівняно з відповідною структурою, яка врахована в діючих (встановлених) тарифах.

При цьому якщо при визначенні планованої розрахункової питомої витрати палива на відпущену теплову енергію ліцензіатом застосовувалася інша методика розподілу витрат палива та/або інший економічний коефіцієнт розподілу, ніж ті, що враховані в діючих (встановлених) тарифах:

до макетів розрахунку нормативних питомих витрат і економії палива на відпущену електричну і теплову енергію ліцензіат додає порівняльний аналіз питомих витрат палива, які визначаються відповідно до ГКД 34.09.100-2003 «Витрати палива на відпущену електричну та теплову енергію при їх комбінованому виробництві на теплових електростанціях. Методика визначення» (далі ГКД 34.09.100-2003) із застосуванням граничного значення коефіцієнта економічного розподілу відповідно до додатка 1 до ГКД 34.09.100-2003. Крім того, визначається приведений розрахунковий коефіцієнт економічного розподілу, застосування якого при використанні ГКД 34.09.100-2003 дало б ті самі результати щодо питомих витрат палива, що подані у відповідних макетах;

для періодів, у яких ліцензіатом застосовувалася інша методика розподілу витрат палива та/або інший економічний коефіцієнт розподілу, ніж ті, що враховані в діючих (встановлених) тарифах, та у яких фактичні питомі витрати палива перевищують більш ніж на 3 % питому витрату палива, враховану в діючих (встановлених) тарифах, надаються скориговані фактичні питомі витрати палива (для виробництва теплової і електричної енергії), які визначені ліцензіатом згідно з методикою розподілу витрат палива та/або економічним коефіцієнтом розподілу, врахованими в діючих (встановлених) тарифах.

Для випадків, визначених в абзацах сьомому і восьмому цього підпункту, НКРЕКП при встановленні тарифу на вироблену теплову енергію враховує питому витрату палива на відпущену теплову енергію з урахуванням фактичних та скоригованих фактичних питомих витрат палива за попередні 10 років та їх динаміки. У разі ненадання ліцензіатом зазначених у абзаці тринадцятому цього підпункту розрахунків скоригованих фактичних питомих витрат палива НКРЕКП не враховує фактичні питомі норми у періодах за попередні 10 років, у яких ліцензіатом застосовувалася інша методика розподілу витрат палива та/або інший економічний коефіцієнт розподілу фактичних показників питомих витрат палива, ніж ті, що були враховані в діючих (встановлених) тарифах. Для випадків, передбачених цим абзацом, питома витрата палива на відпущену теплову енергію з урахуванням фактичних та скоригованих фактичних питомих витрат палива враховується на рівні питомої витрати палива на відпущену теплову енергію:

врахованої у діючих тарифах у разі, якщо розрахункове значення є нижчим ніж враховане у діючих (встановлених) тарифах;

визначеної за розрахунком у разі, якщо розрахункове значення перевищує питомі витрати, враховані у тарифах, не більш як на 3 %;

врахованої у діючих тарифах, збільшеної на 3 % у разі, якщо розрахункове значення перевищує питомі витрати, враховані у тарифах, більш як на 3 %.

...

У разі якщо зміна планованої розрахункової питомої витрати палива на відпущену теплову енергію пов`язана із суттєвою зміною складу генеруючого обладнання (або виду палива), яка сталася внаслідок руйнування або пошкодження генеруючого обладнання у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, або встановлення нового генеруючого обладнання сумарною потужністю більше 4,3 Гкал/год та не пов`язана з випадками, переліченими в абзацах сьомому і восьмому цього підпункту, вимога щодо врахування питомої витрати палива на відпущену теплову енергію з урахуванням фактичних показників питомих витрат палива за попередні періоди та їх динаміки не застосовується».

Отже, наведене свідчить, що визнані протиправними на нечинними положення Методики №991 (підпункт 1 пункту 1 Постанови №2029) є повністю ідентичними положенням абзаців другого-п`ятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 (у редакції Постанови №645), а визнані протиправними на нечинними положення Методики №991 (пункт 2 Змін до Методики Постанови №1222) є повністю ідентичними положенням абзаців шостого-сімнадцятого та дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 (у редакції Постанови №645).

Отже, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в адміністративній справі №320/54402/25, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2026, підпункт 1 пункту 1 постанови № 2029 та пункт 2 Змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затверджених постановою № 1222 з ідентичним змістом у постанові НКРЕКП №645 були визнані протиправними та нечинними.

Приймаючи зазначені вище судові рішення, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що встановлення нормативів витрат та втрат енергоносіїв при виробництві, транспортуванні та постачанні теплової енергії виходить за межі повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а отже за межі правового регулювання нормативно-правових актів, що приймаються Регулятором у сфері теплопостачання на виконання положень ст. 17 Закону № 1540-VIII, ст. 16 Закону № 2633-IV та ст. 6 Закону № 2479-VI.

Також суди першої та апеляційної інстанції у справі №320/54402/26 встановили, що законом прямо не передбачено повноважень відповідача щодо здійснення державного регулювання за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг у частині встановлення обов`язкових до використання ліцензіатами нормативних документів при визначенні питомих норм витрат паливно-енергетичних ресурсів. Натомість повноваження щодо затвердження стандартів, норм і правил у сфері житлово-комунального господарства, включаючи нормативи витрат та втрат енергоносіїв при виробництві, транспортуванні та постачанні теплової енергії, належать Міністерству розвитку громад та територій України.

Таким чином, суд дійшов висновку про достатність вагомих підстав для сумніву у правомірності положень постанови №645, які має намір оскаржити позивач, поза обґрунтованим сумнівом, що вказує на наявність очевидних ознак протиправності такої постанови відповідача.

Враховуючи, що положення абзаців другого-п`ятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991 (у редакції Постанови №645) та положення абзаців шостого-сімнадцятого та дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики №991(у редакції Постанови №645) є повністю ідентичними положенням Методики №991 (підпункт 1 пункту 1 Постанови №2029) та положенням Методики №991 (пункт 2 Змін до Методики Постанови №1222), які визнані протиправними на нечинними у справі №320/54402/25, рішення в якій набрало законної сили 29.04.2026, зазначене свідчить про наявність підстав стверджувати про очевидну протиправність Методики №991 у редакції Постанови №645.

При цьому, суд наголошує, що перевірка безпосередньо правомірності/протиправності оскаржуваної постанови відповідача має бути здійснена судом при вирішенні спору по суті.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії окремих положень постанови може призвести до порушення прав позивача, суттєво вплинути на його господарське становище, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення його прав і законних інтересів, в разі визнання їх судом порушеними та задоволення позову, із яким позивач має намір звернутися до суду, оскільки, у випадку задоволення такого, позивач буде вимушений докласти значних зусиль для відшкодування матеріальної шкоди та збитків.

Позивачем було обґрунтовано, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, з метою захисту яких він звернувся до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та не зумовить фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.03.2019 у справі № 826/8311/18.

За наслідками оцінки наведених представником заявника доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд доходить висновку, що в даному випадку існують підстави, визначені ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів ПрАТ «Черкаське хімволокно», а невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості використання власної методики розподілу витрат палива (не передбаченої Методикою №991), що позбавить заявника, як виробника теплової енергії, провадити діяльність за тарифом, який би відповідав вимогам статті 20 Закону України «Про теплопостачання», а отже не забезпечить виробнику теплової енергії відшкодування усіх економічно обґрунтованих витрат за рахунок тарифу на теплову енергію.

Враховуючи, що ПрАТ Черкаське хімволокно є одним з найбільших підприємств міста Черкаси, яке надає послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води на території міста Черкаси для 60% житлової площі міста, забезпечуючи теплом 780 житлових будинків, налагоджена господарська діяльність вказаного підприємства має вагоме суспільне значення під час дії воєнного стану.

Таким чином, суд зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він має намір звернутися до суду.

Між тим, суд зазначає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, необхідно зазначити, що статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, як види забезпечення позову, так і випадки забезпечення позову, які не допускаються, зокрема, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що положення пункту 6 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не поширюються на заяву про забезпечення позову до подання позову, подану у даній справі, оскільки спірні положення постанови, яку позивач має намір оскаржити, не встановлюють ціни та тарифи на ринку електричної енергії та природного газу та не визначають методику їх встановлення, з огляду на те, що Методика №991 визначає механізм формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію для суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, включаючи ТЕЦ, ТЕС та КУ з використанням альтернативних джерел енергії.

При здійсненні судочинства суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як наголошується у вказаних рішеннях Європейського Суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Водночас вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності прийняття відповідачем Постанови №645, а саме доповнення відповідними абзацами, буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду в судовому засіданні всіх обставин справи.

Також суд зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Отже, не висловлюючи думку щодо законності чи правомірності оскаржуваних пунктів постанови у цій справі, оскільки факт правомірності чи протиправності оскаржуваних пунктів постанови відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов до висновку, що у разі не надання тимчасового захисту позивачу до вирішення справи по суті, тобто, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних пунктів постанови, потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування,

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 липня 2022 року у справі №640/19556/21, розглядаючи в касаційному порядку питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення у подібних правовідносинах при оскарженні постанови НКРЕКП, щодо якої ідентичні положення іншої постанови визнані судом протиправними на нечинними, зазначивши у пункті 26 своєї постанови, "що на аналогічні підстави для оскарження постанови посилався позивач при зверненні до суду із позовом у цій справі, через що колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність достатніх та вагомих підстав для сумніву у правомірності оскаржуваної постанови поза обґрунтованим сумнівом, що вказує на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови відповідача, оскільки остання є повністю ідентичною тій постанові регулятора, що вже була скасована у судовому порядку".

Таким чином, заява Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про забезпечення позову до його подання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» від 07.05.2026 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

2. Зупинити дію абзаців другого-дев`ятнадцятого підпункту 1) пункту 3.3 глави 3 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.08.2017 №991 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках» від 28.04.2026 №645), - до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі.

3. Попередити заявника, що відповідно до приписів частини 2 статті 153 КАС України заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

4. Стягувач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» (місцезнаходження: 18013, м. Черкаси, просп. Хіміків, буд. 76; ідентифікаційний код 00204033).

5. Боржник: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, буд. 19; ідентифікаційний код 39369133).

6. Оригінал ухвали видати (направити) заявнику, копію ухвали видати (направити) позивачу та відповідачу.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 08.05.2029.

Суддя Кушнова А.О.