Справа № 520/7523/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

05.05.2026 р. справа №520/7523/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

Фермерського господарства «АГРО-КУРС» (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління)
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП 43983495) №13778/6/20-40-04-13-06 від 19.03.2026р. про не підтвердження Фермерському господарству «Агро-Курс» () статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік; 2) зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП 43983495) підтвердити Фермерському господарству «Агро-Курс» () статус платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік та відновити в Реєстрі платників єдиного податку відомості про статус Фермерському господарству «Агро-Курс» () як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2026р. у спосіб видачі відповідної довідки.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що суб`єктом владних повноважень протиправно прийнято рішення, оформлене листом від 19.03.2026р. №13778/6/20-40-04-13-06, про не підтвердження ФГ «Агро-Курс» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік; єдиною підставою такого волевиявлення визначено несвоєчасне подання звітної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи окремо щодо кожної земельної ділянки, хоча Податковий кодекс України не передбачає пропуск строку подання окремого документа як самостійну підставу для непідтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи або втрати такого статусу; реєстрація платника єдиного податку є безстроковою та може бути припинена виключно шляхом анулювання реєстрації і виключення з Реєстру платників єдиного податку; документальна перевірка позивача контролюючим органом не проводилась, акт перевірки не складався, рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку не приймалось; Податковий кодекс України не передбачає такого способу реалізації владних повноважень, як прийняття рішення про «не підтвердження» статусу платника єдиного податку без належної процедури анулювання реєстрації; несвоєчасне подання звітної декларації саме по собі може тягнути лише наслідки, прямо передбачені Податковим кодексом України, зокрема відповідальність за порушення строків подання звітності, але не позбавлення платника права перебувати на спрощеній системі оподаткування; підповідач, отримавши у строк загальну декларацію, додатки до неї та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, мав у розпорядженні необхідні відомості для підтвердження статусу позивача як платника єдиного податку четвертої групи; усі земельні ділянки позивача розташовані в межах однієї територіальної громади та адмініструються одним контролюючим органом, а тому подана пізніше звітна декларація окремо щодо земельних ділянок фактично дублювала інформацію, вже наявну у контролюючого органу; бюджет не зазнав втрат, податкові зобов`язання не були занижені.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що підставою для не підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи було подання неповного пакету податкової звітності, передбаченої підпунктом 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України у визначений цим підпунктом строк (до 20 лютого), а саме, до 20 лютого не було подано звітну податкову декларацію платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки; звітна податкова декларація з єдиного податку на 2026 рік окремо щодо кожної земельної ділянки була надана контролюючому органу 28.03.2026; проведення документальної перевірки не є єдиною підставою для ухвалення рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку четвертої групи.

Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі відповідних процесуальних документів збігли, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації унаслідок чого набув правого статусу юридичної особи приватного права-резидента України, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під кодом 44227596, на обліку знаходиться в ГУ ДПС у Харківській області.

Основним видом діяльності позивача згідно КВЕД є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

ФГ «Агро-Курс» набуло статус платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2025.

Для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік позивач направив до ГУ ДПС у Харківській області засобами електронного зв`язку податкову звітність з додатками: загальну податкову декларацію з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», додатком 3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) період 2025 рік» (реєстраційний номер документа відповідно до квитанції 2: № від 17.02.2026р.); розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (реєстраційний номер документа відповідно до квитанції 2: № від 17.02.2026р.).

Об`єктом оподаткування єдиним податком четвертої групи на 2026 рік позивачем були визначені сільськогосподарські угіддя площею 873,6698га, розташовані на території Вовчанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, які складаються з земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: :03:001:0183, :03:002:0234, :02:003:0635, :01:002:0272, :01:001:0181, :00:000:0586, :01:003:0186, :04:001:0127, :04:001:0003, :02:001:0429, :02:001:0426, :04:003:0106, :04:003:0107, :04:003:0108, :04:003:0109, :04:002:0375, :04:001:0152, :03:003:0043, :03:001:0187, :03:001:0179, :03:001:0182, :04:001:0150, :04:001:0149, :03:002:0471, :01:001:0071, :01:003:0051, :03:002:0472, :03:002:0469, :04:001:0364, :03:002:0467, :03:002:0465, :03:002:0470, :03:002:0468, :03:002:0466, :01:001:0167, :01:001:0165, :02:001:0444, :03:003:0032, :01:003:0204, :02:001:0026, :03:003:0040, :01:000:0240, :01:003:0032, :02:003:0027, :02:001:0064, :01:001:0124, :02:001:0043, :02:001:0045, :02:003:0026, :01:003:0014, :01:003:0147, :01:003:0071, :01:003:0072, :01:003:0015, :01:003:0077, :02:001:0057, :01:003:0065, :01:003:0076, :01:003:0035, :01:002:0015, :04:001:0115, :04:001:0114, :04:001:0113, :01:003:0011, :02:003:0610, :01:002:0079, :01:003:0010, :01:003:0070, :01:003:0096, :04:001:0146, :02:002:0062, :01:003:0105, :02:001:0062, :04:001:0124, :01:003:0103, :01:003:0006, :02:001:0063, :02:003:0019, :01:003:0123, :01:003:0095, :01:003:0121, :02:002:0058, :02:003:0020, :01:003:0002, :01:003:0081, :01:003:0102, :04:001:0147, :02:002:0059, :02:001:0061, :01:003:0122, :01:001:0130, :01:001:0064, :01:001:0065, :02:003:0016, :02:003:0015, :02:002:0041, :02:003:0022, :02:001:0147, :02:003:0021, :04:001:0125, :02:003:0018, :01:001:0060, :02:001:0112, :04:001:0187, :04:001:0186, :02:001:0033, :02:001:0037, :02:002:0135, :01:003:0034, :01:003:0124, :02:001:0098, :04:001:0151, :01:003:0074, :02:001:0099, :02:002:0216, :02:003:0646, :04:001:0129, :01:002:0034, :01:001:0110, :02:001:0100, :03:001:0058, :02:001:0020, :02:001:0013, :03:002:0007, :02:002:0010, :02:002:0092, :03:002:0075, :03:002:0123, :03:002:0115, :03:001:0037, :02:001:0038, :02:001:0133, :02:001:0044, :01:000:0081, :02:001:0047, :01:003:0129, :02:002:0073, :02:002:0097, :01:000:0087, :01:003:0040, :01:001:0077, :01:001:0078, :03:002:0032, :02:001:0139, :01:001:0053, :03:002:0474, :01:001:0074, :03:003:0113, :01:003:0126, :01:003:0125, :02:001:0069, :02:001:0440, :02:001:0437, :02:002:0120, :02:002:0119, :01:003:0018, :04:001:0171, :01:003:0126, :02:001:0036, :02:001:0068, :03:001:0173, :03:001:0175, :03:003:0064, :02:002:0238, :02:002:0075, :01:001:0057.

Суд відзначає, що між сторонами відсутній спір з приводу обставин належності заявнику права користування переліченими земельними ділянками та обставин розташування перелічених земельних ділянок саме на території Вовчанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області.

Ці ж обставини підтверджені і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідкою Вовчанської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області від 30.04.2026р. №754.

19.03.2026р. ГУ ДПС у Харківській області листом №13778/6/20-40-04-13-06 повідомило заявника про те, що йому не підтверджено статус платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік через не подання звітної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи окремо щодо кожної земельної ділянки за 2026 рік до 20.02.2026р.; ГУ ДПС у Харківській області повідомило позивача, що подана звітність не буде вважатись податковою декларацією.

28.03.2026р. ФГ «Агро-Курс» подало до ГУ ДПС у Харківській області звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік окремо щодо кожної земельної ділянки з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок» (реєстраційний № від 28.03.2026р.) та додатком 3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік» (реєстраційний № від 28.03.2026р.).

ФГ «Агро-Курс» звернувся до контролюючого органу із листом №1 від 30.03.2026р, в якому повідомило про подання 28.03.2026р. звітної податкової декларації платника єдиного податку на 2026 рік окремо щодо кожної земельної ділянки та просив повторно розглянути надану ФГ «Агро-Курс» податкову звітність та прийняти рішення про видачу довідки про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік.

ГУ ДПС у Харківській області листом від 31.03.2026р. №15854/6/20-40-04-13-06 зазначило те, що заявник з 01.01.2026 року перебуває на загальній системі оподаткування та відповідно не є платником єдиного податку 4 групи, а відтак неправомірно подав «звітну» податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік від 28.03.2026 року № , подана звітність не вважається податковою декларацією.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень у формі листа від 19.03.2026р. №13778/6/20-40-04-13-06, заявник ініціював даний спір.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб`єктом владних повноважень.

Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відмічає, що суспільні відносини з приводу виконання податкового обов`язку з єдиного податку унормовані приписами ст.ст.291 - 300 Податкового кодексу України.

За визначенням п.п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Не мають права обрати та перебувати на спрощеній системі оподаткування, а також не мають права підтвердити статус платника єдиного податку четвертої групи платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій.

Зі змісту наведеної норми закону слідує, що законодавець відмежовує (розрізняє) процедуру реєстрації особи у якості платника єдиного податку та процедуру підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.

Згідно з п.п. «а» п.п.4 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України до платників єдиного податку четвертої групи - сільськогосподарських товаровиробників належать юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Як то указано у п.п.2921.1 ст. 2921 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди або емфітевзису.

Підпунктом 2921.2 ст.2921 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка 1 гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю.

У разі якщо нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена, базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі в Автономній Республіці Крим або області.

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) є нормативна грошова оцінка ріллі в Автономній Республіці Крим або області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю.

За правилами п.293.9 ст.293 Податкового кодексу України для платників єдиного податку четвертої групи розмір ставок податку з одного гектара сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду залежить від категорії (типу) земель, їх розташування та становить (у відсотках бази оподаткування).

Відповідно до п.294.1 ст.294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Згідно з п.п.295.9.1 ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу;

Відповідно до п.п.295.9.2 ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи самостійно сплачують податок щоквартально протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, у таких розмірах: I кварталі - 10 відсотків; у II кварталі - 10 відсотків; у III кварталі - 50 відсотків; у IV кварталі - 30 відсотків.

Підпунктом 298.2.3 ст.298 Податкового кодексу України визначені випадки виникнення у платники єдиного податку обов`язку перейти на сплату інших податків і зборів (тобто випадки припинення права на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності), а також строки виконання цього обовязку.

У силу спеціального застереження п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Зі змісту наведеної норми закону чітко та однозначно слідує, що обов`язок вчинення перелічених у п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України діянь поширюється як на процедуру переходу на спрощену систему оподаткування (тобто застосування спрощеної системи, оподаткування, обліку та звітності), так і на процедуру щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку.

При цьому, у п.п.295.9.1 ст.295 Податкового кодексу України та у п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України законодавцем згаданий один і той же самий строк подання документів обовязкової податкової звітності - не пізніше 20 лютого поточного року (тобто до 20 лютого поточного року).

Згідно з п.299.1 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до п.299.4 ст.299 Податкового кодексу України у випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом відповідної заяви або відомостей у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

За правилами п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення, а в разі смерті фізичної особи - підприємця - з дати смерті такої фізичної особи;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

6) набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті;

7) втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента);

8) наявність щодо платника податку та/або його засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України "Про санкції": щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення; щодо платників третьої і четвертої груп - в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Згідно з п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що приписи п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України як спеціальної норми закону не містять вказівки про те, що проведення будь-якого заходу податкового контролю з поміж окреслених законодавцем у ст.ст.75-80 Податкового кодексу України (як у формі перевірки, так і у формі виїзної документальної перевірки) є обовязковою кваліфікуючою передумовою для анулювання реєстрації особи у якості платника єдиного податку, а приписи п.п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України для платників єдиного податку четвертої групи ретроспективно визначають момент застосування порядку виконання податкового обовязку за загальною системою оподаткування - з наступного місяця після місяця, у якому встановлено порушення п.п.4 п.291.4 ст.291 або п.291.5-1 ст.291 Податкового кодексу України (тобто до моменту прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації особи у якості платника єдиного податку).

При цьому, у якості окремої підстави для прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації особи у якості платника єдиного податку законодавцем у п.5 п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України прямо визначено неподання податкової звітності, передбаченої п.п.295.9.1 ст.295 та п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України, а за нормами Податкового кодексу України встановлення самого факту неподання учасником суспільних відносин до контролюючого органу документу обов`язкової податкової звітності (за виключенням випадку застосування міри юридичної відповідальності згідно з п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України) не передбачає необхідності у проведенні будь-якого заходу податкового контролю.

Розглядаючи справу, суд зауважує, що у розумінні п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно з п.46.5 ст.46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.48.1 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Як визначено п.48.2 ст.48 Податкового кодексу України обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

За правилами п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За спеціальним правилом п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КАТОТТГ; код адміністративно-територіальної одиниці за КАТОТТГ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента; код нерезидента, що присвоєно державою, резидентом якої він є.

У силу спеціального застереження п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Тож, у разі відсутності у податковій звітності обов`язкових реквізитів, перелічених законодавцем у п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України або у п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України поданий учасником суспільного відносин до контролюючого органу письмовий документ з приводу обчислення податків (зборів, обовязкових платежів) не може бути кваліфікований у якості податкової декларації.

Згідно з п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, такого платника податків відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного кваліфікованого сертифіката електронного підпису, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Як то указано у п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: 49.9.1. за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про прийняття податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; 49.9.2. у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

За приписами п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: 49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; 49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

У розумінні п.49.15 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація вважається неподаною за умови порушення норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48, абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу та надання або надсилання контролюючим органом платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зокрема засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" для податкових декларацій, поданих у такий спосіб.

Суд відмічає, що форма податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи затверджена наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015р. №578 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.07.2015р. за №799/27244; у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31.01.2025р. №57) містить такий обовязковий реквізит документу обов`язкової податкової звітності як код адміністративно-територіальної одиниці за КАТОТТГ, що зумовлено специфікою адміністрування такого виду податкового зобовязання як єдиний податок з платників єдиного податку четвертої групи, адже об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень).

Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017р. №557 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03.08.2017р. за №959/30827; у редакції наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2020р. №261; далі за текстом - Порядок №557).

У розумінні п.1 Розділу І Порядку №557 друга квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу (адресатом) за результатами електронної ідентифікації, обробки, перевірки обов`язкових реквізитів електронного документа та засвідчує факт і час приймання (неприймання) чи реєстрації такого електронного документа;

Згідно з п.п.6-7 Розділу ІІ Порядку №557 автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня. Автоматизована перевірка електронного документа включає: підтвердження дійсності кваліфікованого або удосконаленого електронного підпису та печатки (за наявності), що базуються на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та кваліфікованому сертифікаті електронної печатки за умов, встановлених Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; перевірку обов`язковості та послідовності накладання на електронний документ кваліфікованого або удосконаленого електронного підпису та печатки (за наявності), що базуються на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та кваліфікованому сертифікаті електронної печатки підписувачів у встановленому порядку; перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту); перевірку обов`язкових реквізитів; перевірку права підпису електронного документа підписувачем.

Пунктом 8 Розділу ІІ Порядку №557 зазначено, що перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається кваліфікована електронна печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.

Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.

Як то указано у п.9 Розділу ІІ Порядку №557, не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що у випадку направлення платником податків до контролюючого органу документу обовязкової податкової звітності засобами телекомунікаційного зв`язку факт одержання платником податків від контролюючого органу квитанції №1 та квитанції №2 за жодних обставин не виключає правомірної ймовірності реалізації контролюючим органом повноважень за п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України у спосіб вчинення письмової відмови у прийнятті податкової декларації у разі заповнення податкової декларації без дотримання вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України або без дотримання вимог п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зауважує, що згідно з п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Суд нагадує, що строки сплати єдиного податку платником четвертої групи визначені п.п.295.9.2 ст.295 Податкового кодексу України.

Тож, саме подана у порядку п.п.295.9.1 ст.295 Податкового кодексу України загальна звітна податкова декларація з єдиного податку платника четвертої групи у розумінні п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України призначена для узгодження самостійно задекларованих заявником податкових зобовязань з єдиного податку.

Заявник у межах спірних правовідносин подав до контролюючого органу належно оформлену загальну звітну податкову декларацію з єдиного податку платника четвертої групи.

Відтак за правилами п.п.295.9.1 ст.295 Податкового кодексу України заявник узгодив самостійно задеклароване податкове зобовязання з єдиного податку платника четвертої групи, тобто не вчинив діяння, котре згідно з п.п.5 п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України виключає вчинення контролюючим органом правомірного управлінського волевиявлення з приводу підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи.

Стосовно обставин подання заявником у межах спірних правовідносин звітної податкової декларації платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки суд зазначає, що у розумінні п.п.41.1.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Тож, у межах спірних правовідносин контролюючим органом як за місцем обліку заявника як платника податків, так і за місцем фізичного розташування земельних ділянок - об"єктів справляння єдиного податку з платника четвертої групи є один і той же самий учасник суспільних відносин - ГУ ДПС у Харківській області.

Відтак, сама по собі обставина достатньо незначного несвоєчасного подання заявником до ГУ ДПС у Харківській області у межах спірних правовідносин звітної податкової декларації платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки не призводить до виникнення будь-яких істотних та суттєвих ускладнень, перешкод в адмініструванні єдиного податку з платника четвертої групи і за наявності підтвердженого факту своєчасного узгодження заявником податкових зобов"язань з єдиного податку платника четвертої групи у спосіб подання до ГУ ДПС у Харківській області загальної податкової декларації з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», додатку №3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) період 2025 рік» (реєстраційний номер документа відповідно до квитанції 2: № від 17.02.2026р.); розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва (реєстраційний номер документа відповідно до квитанції 2: № від 17.02.2026р.) не зумовлює настання жодних шкідливих (негативних) наслідків для економічних інтересів Держави.

Розглядаючи справу, суд зазначає, що порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 Податкового кодексу України, відповідно до п. 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

У свою чергу, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування унормований ст. 298 Податкового кодексу України, п. 298.8 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.8 цієї статті.

Щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлено правилами пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України.

Так, на виконання положень пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року:

загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);

розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Водночас пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України регламентовано, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

За змістом приписів п.299.2 ст. 299 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно з п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення, а в разі смерті фізичної особи - підприємця - з дати смерті такої фізичної особи;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

6) набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті;

7) втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента);

8) наявність щодо платника податку та/або його засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції»:

щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення;

щодо платників третьої і четвертої груп - в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Системно аналізуючи приписи наведених норм права у взаємозв`язку, суд доходить до переконання про чітке розмежування понять переходу на спрощену систему оподаткування та щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку.

Водночас однією з підстав анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу є неподання таким платником податкової звітності, передбаченої пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи судом встановлено, що з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку відповідно до вимог пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України, 17.02.2026 ФГ «Агро-Курс» подало засобами електронного зв`язку податкову звітність з додатками, а саме: загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік з додатками за реєстраційним номером від 17.02.2026р., розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за реєстраційним номером від 17.02.2026р. та 28.03.2026р. направило звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік окремо щодо кожної земельної ділянки з додатками за реєстраційним номером від 28.03.2026р.

Оскільки позивач у 2025 році мав статус платника єдиного податку четвертої групи, що визнається сторонами, у межах спірних відносин йдеться саме про підтвердження ним статусу платника єдиного податку.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, документи, відсутність яких об"'єктивно виключала щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи згідно з п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України (тобто обов`язкові документи у вигляді загальної податкової декларації з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», додатку №3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) період 2025 рік»; розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва) були подані заявником до суб"єкта владних повноважень.

Короткострокова тимчасова відсутність формально необхідних документів для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи згідно з п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України у вигляді звітної податкової декларації платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки з огляду на приписи ст.ст.291 - 300 Податкового кодексу України у даному конкретному випадку не створює жодних ускладнень, перешкод, перепон в адмініструванні єдиного податку платника 4 групи.

При цьому, у межах спірних правовідносин суб"єкт владних повноважень не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України в частині процедурних гарантій заявника як учасника суспільних відносин за аналогією з п.102.6 ст.102 Податкового кодексу України та Порядком застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2017р. №861, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2017р. за №1373/31241; далі за текстом - Порядок №861), позаяк звітна податкова декларація платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки не є податковою декларацією в аспекті узгодження податкових зобов"язань з єдиного податку платника 4 групи.

Суд вважає, що подібний за суттю висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 по справі №520/17030/23, де учасником суспільних правовідносин взагалі не подавалась до контролюючого органу саме загальна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік.

Тож, застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що рішення про непідтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи може бути правомірно прийнято контролюючим органом у разі неподання: 1) або загальної податкової декларації з єдиного податку платника 4 групи; 2) або документів із складу згаданих законодавцем у п.п.298.8.1 ст.298 Податкового кодексу України, відсутність яких об"єктивно унеможливлює адміністрування єдиного податку платника 4 групи.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До того ж, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2026р., оформлену рішенням від 19.03.2026р. №13778/6/20-40-04-13-06, що у межах спірних правовідносин вплинуло на правове становище заявника у спосіб припинення права на застосування спрощеної системи оподаткування та звітності на 2026 рік.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень не було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк субєкт владних повноважень обставини спірних правовідносин зясував не повно, зміст належної норми матеріального права витлумачив не правильно, не взяв до уваги усіх юридично значимих факторів, не врахував, що наявність загальної податкової декларації з додатком 1 «Відомості про наявність земельних ділянок», додатку №3 «Розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) період 2025 рік»; розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва та відсутність лише звітної податкової декларації платника єдиного податку окремо щодо кожної земельної ділянки не призводить до неможливості адміністрування єдиного податку платника 4 групи.

Тож, реально вчинене субєктом владних повноважень у межах спірних правовідносин призвело до безпідставного погіршення правового становища заявника.

Відтак, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення вимог позову за цим епізодом.

При цьому, за відсутності у межах спірних правовідносин будь-яких інших юридично значимих факторів, котрі б зумовлювали існування свободи розсуду (дискреції) згідно з абз.1 ч.4 ст.245 КАС України суб`єкта владних повноважень належить обтяжити обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення.

Разом із тим, вирішуючи спір за епізодом зобов`язання суб"єкта владних повноважень видати довідку про підтвердження статусу заявника у якості платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік та про відновлення в Реєстрі платників єдиного податку відомостей про статус Фермерського господарства «Агро-Курс» як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2026р., суд наголошує як на відсутності управлінського волевиявлення як предмету судової перевірки у розумінні ч.2 ст.2 КАС України, так і порушеного права (ущемленого інтересу) як об"єкта судового захисту у розумінні ч.1 ст.2 КАС України.

Дана вимога позову заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правовідносин, котрі виникнуть лише після набрання законної сили цим судовим актом і лише у разі вчинення суб"єктом владних повноважень відмови у підтвердженні факту виконання цього судового акту.

Тож, за цим епізодом позов належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат підлягає за правилами ст.ст.132-143 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України №13778/6/20-40-04-13-06 від 19.03.2026 р.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України підтвердити Фермерському господарству «Агро-Курс» () статус платника єдиного податку четвертої групи на 2026 рік та відновити в Реєстрі платників єдиного податку відомості про статус Фермерського господарства «Агро-Курс» як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2026р.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ідентифікаційний код - 43983495; місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) на користь Фермерського господарства «Агро-Курс» (місцезнаходження - вул. Миру, буд. 7, с-ще Білий Колодязь, Чугуївський р-н, Харківська обл., 62540, ідентифікаційний код - 44227596) 1.331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко