Справа № 320/18846/26
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову до подання позовної заяви

07 травня 2026 року м.Київ №320/18846/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ««Гуральня Бруницьких»» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

05.05.2026 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ««Гуральня Бруницьких»» про забезпечення позову до подання позовної заяви до Державного податкової служби України, в якій заявник просить суд:

- зупинити дію рішення Державної податкової служби України № 777-р/лєр від 30.04.2026 року про відмову у внесенні змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування Рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026;

- заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії з внесення змін у Єдиний реєстр ліцензіатів відносно ліцензії ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» № 00007 на виробництво спирту етилового щодо припинення її дії з 15.05.2026 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026;

- заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії щодо виключення з Єдиного реєстру ліцензіатів відомостей про право ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» на виробництво продукції за кодами УКТ ЗЕД 2207 10 00 90 та 2207 20 00 90 (спирт етиловий) до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026;

- заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії щодо обмеження доступу ТОВ «Гуральня Бруницьких» до системи електронного адміністрування реалізації спирту та біоетанолу в частині реєстрації документів на продукцію за вказаними кодами до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України №777-р/лєр від 30.04.2026;

- заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії з внесення змін у Єдиний державний реєстр місць зберігання відносно місць зберігання спирту етилового ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026.

За результатами автоматизованого розподілу заяви про забезпечення позову до його подання, згідно із протоколом від 05.05.2026, визначено головуючим щодо розгляду вказаної заяви суддю Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи ст. 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає про те, що ним було отримано ліцензію на виробництво спирту етилового, строк дії якої закінчується 14.05.2026, а також ліцензію на виробництво біоетанолу, яка діє безстроково. Позивач вказує, що з метою реалізації свого права на виробництво спирту етилового на підставі ліцензії на біоетанол він на підставі ч. 6 ст. 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» звернувся до ДПС України з заявою про внесення відповідних змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів. Рішенням ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026 позивачеві Товариству відмовлено у внесенні змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах з підстав, які, на його думку, не відповідають вимогам законодавства. Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки відповідач послався на підставу, яка не узгоджується із фактичними обставинами подання заяви, та не навів конкретних порушень форми або порядку її подання. Також позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до істотних негативних наслідків для його господарської діяльності, оскільки після закінчення строку дії ліцензії на виробництво спирту етилового він буде позбавлений можливості здійснювати відповідну діяльність. Позивач наголошує, що у разі виключення його з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць зберігання він втратить можливість реєструвати акцизні накладні, здійснювати реалізацію продукції, виконувати укладені договори та забезпечувати виплату заробітної плати працівникам. Крім того, позивач вказує на ризик застосування до нього значних штрафних санкцій у зв`язку із зберіганням продукції у місцях, які можуть бути виключені з відповідного реєстру. На думку позивача, зазначені обставини свідчать про наявність реальної загрози заподіяння істотної шкоди його правам та інтересам, а також ускладнення або неможливості їх відновлення у разі задоволення позову у майбутньому. З урахуванням викладеного позивач вважає, що існують підстави, передбачені статтями 150 151 Кодексу адміністративного судочинства України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених майбутніх позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (у даному випадку до подання позовної заяви).

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Гуральня Бруницьких» (далі - позивач, Товариство) є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законодавством порядку та включеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом .

Виробничі потужності позивача у формі єдиного майнового комплексу були набуті у процесі приватизації на підставі договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Великолюбінського місця провадження діяльності та зберігання спирту державного підприємства «Укрспирт» від 14.01.2021 року.

Основним видом господарської діяльності позивача є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв (код КВЕД 11.01), що пов`язано із виробництвом підакцизної продукції та підлягає державному ліцензуванню.

Станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач здійснює виробництво та реалізацію спирту етилового неденатурованого на підставі ліцензії №00007 від 03.06.2021 року, строк дії якої встановлено до 14.05.2026, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру ліцензіатів.

Крім того, позивач отримав ліцензію на виробництво біоетанолу № 500001 від 14.03.2025, яка є чинною та не обмежена строком дії.

Судом встановлено, що з метою реалізації права на здійснення господарської діяльності у новому правовому режимі, передбаченому частиною шостою статті 3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 3817), позивач звернувся до Державної податкової служби України із заявою про внесення змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів.

Суд звертає увагу на те, що ведення Єдиного реєстру ліцензіатів, а також Єдиного реєстру місць зберігання, є обов`язковою умовою для здійснення діяльності у сфері виробництва та обігу підакцизної продукції, оскільки саме наявність відповідних відомостей у таких реєстрах забезпечує можливість легального виробництва спирту, здійснення обліку підакцизної продукції, реєстрації акцизних накладних, реалізації продукції контрагентам, виконання податкових обов`язків.

Проте, рішенням Державної податкової служби України №777-р/лєр від 30.04.2026 позивачу відмовлено у внесенні відповідних змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Підставою для прийняття такого рішення відповідач зазначив положення пункту 3 частини дванадцятої статті 34 Закону №3817, а саме подання заяви про внесення змін до відомостей не за встановленою формою або з порушенням порядку її подання.

Внаслідок прийняття вказаного рішення позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на здійснення господарської діяльності у новому правовому режимі, передбаченому Законом України № 3817, незважаючи на наявність у нього чинної ліцензії на виробництво біоетанолу.

З матеріалів заяви вбачається, що господарська діяльність позивача є безперервним виробничим процесом, який передбачає використання спеціалізованого обладнання, наявність виробничих потужностей, технологічних ліній, місць зберігання сировини та готової продукції, а також залучення значної кількості працівників.

Як встановлено судом, на підприємстві позивача працює 135 осіб, для яких зазначене підприємство є основним місцем роботи.

Крім того, діяльність позивача пов`язана із виконанням укладених господарських договорів, постачанням продукції контрагентам, а також сплатою значних сум податків та обов`язкових платежів до бюджету.

Суд також встановив, що у разі відсутності відповідних відомостей у державних реєстрах позивач позбавляється можливості здійснювати виробництво та реалізацію продукції, реєструвати акцизні накладні, виконувати договірні зобов`язання, забезпечувати належне функціонування підприємства.

Таким чином, діяльність позивача є такою, що здійснюється на підставі ліцензій, прямо залежить від наявності відповідних відомостей у державних реєстрах та перебуває під постійним державним контролем.

Суд звертає увагу на те, що хоча формально зазначене рішення має характер відмови у внесенні змін до реєстру, але за своїм змістом та правовими наслідками воно фактично призводить до неможливості реалізації позивачем права на здійснення господарської діяльності після 14.05.2026.

Тобто наслідки оскаржуваного рішення є тотожними наслідкам анулювання або припинення дії ліцензії, оскільки унеможливлюють подальше здійснення діяльності та призводять до виключення позивача з відповідних державних реєстрів.

Тобто, не внесення змін за заявою Товариства до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, до безстрокової ліцензії щодо виробництва спирту призводить до настання для Товариства невідворотних наслідків, з огляду на неможливість проведення господарської діяльності внаслідок позбавлення його права на здійснення передбаченого ліцензією виду діяльності.

Таким чином, виходячи з приписів законодавства, а саме - статті 51 Закону №768-ІХ, суд доходить висновку, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності діючої ліцензії. у тому числі і з врахуванням внесених до неї змін щодо виробництва спирту.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2025 у справі № 380/18610/24, розглядаючи в касаційному порядку питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення, сформував правовий висновок, відповідно до якого анулювання ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв та на право оптової торгівлі алкогольними напоями позбавляє суб`єкта господарювання його права на подальше здійснення такої діяльності та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 420/24135/25, в якій Суд, розглядаючи в касаційному порядку питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення, зазначив, що суди попередніх інстанцій також обґрунтовано визнали безпідставними доводи скаржника, що вжиті заходи забезпечення позову виходять за межі предмету судового розгляду у справі, оскільки, предметом судового розгляду у цій справі є, зокрема, протиправність підстав оспорюваних рішень про припинення дії ліцензій на право провадження відповідного виду господарської діяльності, результати якої до судового вирішення цього спору можуть зумовити негативні наслідки для позивача, що детально проаналізовано й отримало належну оцінку судів. При цьому, суди правильно виходили з того, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 240/26736/21 зазначено, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 14 грудня 2021 року у справі № 240/16920/21 від 15 квітня 2022 року у справі № 440/6755/21.

Крім того, суд наголошує, що невнесення змін до діючої ліцензії щодо виробництва спирту до вирішення спору по суті, позбавить позивача можливості ефективно поновити свої порушенні права, або навіть унеможливить це, враховуючи, що на даний час в Україні введено режим дії воєнного стану у зв`язку із збройною агресію російської федерації (Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затверджений Законом України № 7664 від 15 серпня 2022 року та продовжений станом на момент розгляду заяви). Невнесення змін до ліцензії також позбавить надходження до бюджету значних сум податків та зборів від господарської діяльності заявника, що є суттєвим аргументом під час дії воєнного стану.

Отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову з 15.05.2026 виникає реальна загроза припинення господарської діяльності позивача, неможливості реєстрації акцизних накладних, розірвання договірних відносин із контрагентами, вивільнення значної кількості працівників (135 осіб), застосування штрафних санкцій у розмірі до 100% вартості залишків спирту, що може становити близько 19 млн грн., що є неспівмірним з інтересами держави на даному етапі спору.

Суд зазначає, що такі наслідки є не лише істотними, але й такими, що можуть мати незворотний характер, оскільки навіть у разі подальшого задоволення позову відновлення господарської діяльності підприємства, його ринкових позицій, трудового колективу та ділових зв`язків буде значно ускладненим або неможливим.

Аналогічний підхід щодо оцінки ризиків припинення господарської діяльності суб`єктів господарювання у сфері обігу спирту викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 у справі №160/1140/23, в якій суд зазначив, що виключення суб`єкта з відповідних реєстрів унеможливлює здійснення господарської діяльності, у тому числі реєстрацію акцизних накладних, що тягне незворотні економічні втрати.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 120/1001/23 наголошено, що невжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах призводить до автоматичного припинення діяльності підприємства, що є неспівмірним із інтересами держави на стадії розгляду спору.

Суд окремо наголошує, що предметом оцінки у даному випадку є не можливі майбутні дії відповідача щодо припинення чи анулювання ліцензії, а вже прийняте рішення Державної податкової служби України про відмову у внесенні змін до Єдиного реєстру ліцензіатів.

Саме це рішення на теперішній час перешкоджає реалізації позивачем свого права на перехід до здійснення діяльності у новому правовому режимі, передбаченому Законом України №3817, з використанням чинної безстрокової ліцензії на виробництво біоетанолу.

Таким чином, негативні наслідки для позивача виникають вже зараз, оскільки відсутність відповідних відомостей у реєстрі фактично унеможливлює здійснення ним господарської діяльності у передбачений законом спосіб.

Суд також враховує, що забезпечення позову у даному випадку спрямоване на збереження існуючого становища (status quo), а саме можливості позивача здійснювати господарську діяльність до вирішення спору по суті.

Такий захід не свідчить про попередню оцінку правомірності чи неправомірності дій сторін та не означає вирішення спору по суті, а лише забезпечує можливість реального та ефективного виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Більше того, зупинення дії рішення про відмову та заборона внесення відомостей щодо припинення діючої ліцензіїї на виробництво спирту у даному випадку означає лише відновлення процедури розгляду заяви позивача та збереження його правового становища на період розгляду справи, що відповідає завданню адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав особи.

При цьому, суд не перебирає на себе повноваження ДПС України щодо видачі ліцензії, а лише вживає тимчасових заходів для недопущення повного припинення діяльності стратегічного підприємства та збереження можливості виконання майбутнього рішення суду, оскільки автоматичне виключення позивача з реєстрів 15.05.2026 призведе до незворотних негативних наслідків.

Крім того, до спірних правовідносин підлягає застосуванню принцип співмірності заходів забезпечення позову та балансу інтересів сторін.

У даному випадку шкода, яка може бути завдана позивачу у разі невжиття заходів забезпечення позову, є значною та фактично критичною, тоді як можливі негативні наслідки для держави від зупинення дії рішення є мінімальними, оскільки підприємство продовжуватиме здійснювати діяльність, сплачувати податки та перебувати під контролем відповідних органів.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що існує реальна та доведена загроза істотного порушення прав позивача, невжиття заходів забезпечення позову призведе до незворотних наслідків, обраний спосіб забезпечення є співмірним, необхідним та таким, що не вирішує спір по суті.

З огляду на викладене, суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, суд вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті щодо позовних вимог, з якими заявник має намір звернутись до суду.

Отже, існують підстави, визначені пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову до його подання. Наведені Товариством обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливості отримання нею відповідного відшкодування.

Суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, не є вирішенням майбутнього спору по суті і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії.

Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуральня Бруницьких» про забезпечення позову до його подання підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 151, 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуральня Бруницьких» від 05.05.2026 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - задовольнити.

Зупинити дію рішення Державної податкової служби України №777-р/лєр від 30.04.2026 про відмову у внесенні змін до відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування Рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026.

Заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії з внесення змін у Єдиний реєстр ліцензіатів відносно ліцензії ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» № 00007 на виробництво спирту етилового щодо припинення її дії з 15.05.2026 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026.

Заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії щодо виключення з Єдиного реєстру ліцензіатів відомостей про право ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» на виробництво продукції за кодами УКТ ЗЕД 2207 10 00 90 та 2207 20 00 90 (спирт етиловий) до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026.

Заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії щодо обмеження доступу ТОВ «Гуральня Бруницьких» до системи електронного адміністрування реалізації спирту та біоетанолу в частині реєстрації документів на продукцію за вказаними кодами до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України №777-р/лєр від 30.04.2026.

Заборонити Державній податковій службі України вчиняти будь-які дії з внесення змін у Єдиний державний реєстр місць зберігання відносно місць зберігання спирту етилового ТОВ «ГУРАЛЬНЯ БРУНИЦЬКИХ» до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Гуральня Бруницьких» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України № 777-р/лєр від 30.04.2026.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гуральня Бруницьких" (код ЄДРПОУ - 43656859, 81555, Львівська обл., Львівський р-н, смт Великий Любінь, вул.Львівська, буд.176).

Боржник: Державна податкова служба України (04053, м. Київ, Львівська пл.,8, код ЄДРПОУ - 43005393).

Копію ухвали направити заявнику через підсистему Електронний суд.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 07.05.2029.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Лисенко В.І.