Справа № 320/34350/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму добровільно не відшкодованої матеріальної школи державі в розмірі 110817,81 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що за відповідачем обліковується матеріальна шкода завдана державі у розмірі 110817,81 грн, яка в добровільному порядку сплачена не була, а отже підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 06.08.2022 по 11.08.2022 у військовій частині НОМЕР_1 внутрішньою перевірочною комісією було проведено позапланову інвентаризацію матеріальних засобів під час прийому справ та посади начальника продовольчого складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведеної інвентаризації були виявлені нестачі та надлишки, наведені в інвентаризаційних описах.

Згідно Акту прийому-передачі посади начальника продовольчого складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2022 року № 609/2510, внутрішньою перевірочною комісією запропоновано матеріально відповідальну особу, а саме начальника продовольчого складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності за матеріальну шкоду заподіяну нестачею продуктів харчування та сухих пайків на складі на суму 113 039,15 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із володінням, користуванням та розпорядженням майном, закріпленим за військовими частинами, установами та організаціями Збройних Сил України, визначається Законом України від 21 вересня 1999 року №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі - Закон №1075-XIV).

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, під військовим майном слід розуміти державне майно, яке закріплюється за військовими частинами на праві оперативного управління. До такого майна належить широкий перелік матеріальних цінностей, зокрема будівлі, споруди, технічні засоби, озброєння, бойова техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, речове, медичне, інженерне та інші види забезпечення, що використовуються для виконання завдань оборони держави.

Згідно зі статтею 3 Закону №1075-XIV, військове майно закріплюється за військовими частинами на праві оперативного управління, що передбачає обов`язок використання такого майна виключно за його цільовим та функціональним призначенням. З моменту передачі майна до Збройних Сил України та його закріплення за відповідною військовою частиною воно набуває статусу військового майна та підлягає спеціальному режиму обліку, використання і контролю.

Водночас законодавець встановлює особливий порядок ведення обліку такого майна. Відповідно до статті 4 Закону №1075-XIV, військові частини зобов`язані вести облік закріпленого за ними майна за кількісними, якісними, обліково-номерними та вартісними показниками, із розподілом за відповідними службами забезпечення. Такий облік є необхідною умовою належного контролю за збереженням державного майна та його ефективним використанням.

Крім того, на органи військового управління та відповідні служби забезпечення покладається обов`язок здійснення централізованого обліку майна підпорядкованих військових частин, організації його належного зберігання, використання та своєчасного забезпечення відповідно до встановлених норм.

Списання військового майна, як передбачено законодавством, здійснюється за результатами оцінки його технічного стану на підставі відповідних актів та у межах компетенції посадових осіб, визначеної Міністерством оборони України. Такий порядок спрямований на запобігання безпідставному вибуттю державного майна та забезпечення належного контролю за його рухом.

З метою здійснення державного контролю за станом військового майна, відповідно до статті 5 Закону №1075-XIV, щорічно проводиться його інвентаризація. Результати такої інвентаризації підлягають узагальненню та поданню до Кабінету Міністрів України, що забезпечує прозорість та підзвітність у сфері управління державним майном у Збройних Силах України.

Водночас законодавство встановлює відповідальність за порушення правил поводження з військовим майном. Так, відповідно до статті 7 Закону №1075-XIV, особи, винні у порушенні вимог цього Закону, підлягають відповідальності у встановленому законом порядку.

Окремо правові підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності визначені Законом України від 03 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX). Вказаний Закон встановлює, що матеріальна відповідальність є видом юридичної відповідальності, яка полягає у обов`язку відшкодувати завдану державі пряму дійсну шкоду, заподіяну внаслідок протиправних дій або бездіяльності під час виконання службових обов`язків.

Дія Закону №160-IX поширюється не лише на військовослужбовців, але й на інші категорії осіб, які виконують службові обов`язки у сфері оборони та безпеки, зокрема осіб рядового та начальницького складу відповідних державних органів.

Згідно з положеннями статті 3 цього Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є наявність шкоди, яка виникла внаслідок протиправної поведінки особи, що полягала у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків. При цьому обов`язковими умовами такої відповідальності є: встановлення факту шкоди, наявність протиправної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини особи у її заподіянні.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що держава встановлює підвищені вимоги до порядку використання, обліку та збереження військового майна, а також чітко визначає механізми контролю та відповідальності за його втрату або пошкодження. Такий підхід спрямований на забезпечення належного рівня матеріально-технічного забезпечення Збройних Сил України та ефективного виконання ними покладених функцій.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану державі шкоду не виключає можливості застосування до неї інших видів юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної, передбачених чинним законодавством України. Крім того, законодавець прямо визначає, що переведення особи до іншого місця проходження служби, її звільнення з посади або припинення служби не є підставою для звільнення від матеріальної відповідальності, якщо така відповідальність виникла на законних підставах.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №160-IX, притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе у межах встановленого строку, який становить три роки з дня виявлення завданої шкоди, що узгоджується із загальними засадами юридичної визначеності та строків притягнення до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №160-IX передбачено випадки, коли особа несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану з її вини. Зокрема, така відповідальність настає у разі встановлення факту нестачі, розкрадання, умисного знищення або пошкодження військового чи іншого державного майна, а також у разі його незаконного використання, у тому числі майна, яке було передано під звіт для зберігання, транспортування чи використання. До таких випадків також належать ситуації здійснення надмірних грошових виплат або вчинення інших умисних протиправних дій.

Крім того, повна матеріальна відповідальність настає у разі встановлення фактів внесення недостовірних відомостей до облікових документів, зокрема приписки невиконаних робіт, викривлення звітних даних або інших форм обману держави. Така відповідальність також застосовується у випадках заподіяння шкоди у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також у разі вчинення діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення.

Окремо закон визначає, що підставою для повної матеріальної відповідальності є також надання особою письмового зобов`язання про прийняття на себе відповідальності за збереження майна та інших матеріальних цінностей, переданих їй для зберігання або використання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, під час проведення службового розслідування позивачем було виявлено нестачу майна, яке було передано відповідачеві, на загальну суму 110 817,81 грн. Відповідач, у свою чергу, обіймав посаду начальника продовольчого складу господарчого взводу роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та, відповідно до своїх службових обов`язків, ніс відповідальність за збереження зазначеного майна.

З матеріалів справи, зокрема акта службового розслідування від 24.08.2022 №609/2651, вбачається, що у період з 06.06.2022 по 13.08.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2022 №466, комісією у складі голови - капітана ОСОБА_2 , а також членів комісії: старшого сержанта ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_4 , старшого солдата ОСОБА_5 , за участю особи, яка приймала посаду начальника продовольчого складу - молодшого сержанта ОСОБА_6 , було проведено інвентаризацію матеріальних засобів продовольчого складу.

За результатами проведеної інвентаризації, що відображено в акті приймання-передачі посади начальника продовольчого складу від 13.08.2022 №609/2510, комісією встановлено наявність нестачі майна на суму 139 628,66 грн та одночасно виявлено надлишок на суму 2 540,16 грн. Вказані розбіжності були зафіксовані на підставі інвентаризаційного опису матеріальних засобів та обумовлені невідповідністю між обліком продовольчої служби та даними фінансово-економічної служби.

Зокрема, встановлено відсутність ряду матеріальних цінностей, які значилися за обліком, а саме: гастроємностей для лінії роздачі їжі різних типів і розмірів, мийних засобів «EXTREME» та «Цитрусовий рай», засобів знезараження води типу «АКВАТАБС», кришок для гастроємностей, м`ясних гаків, мікрохвильової печі, газового примуса, термосів, холодильника тощо.

Крім того, встановлено значні розбіжності між обліковими та фактичними даними щодо одноразового посуду та супутніх матеріалів. Зокрема, кількість одноразових ложок, стаканів, тарілок (глибоких і мілких), а також паперових серветок суттєво відрізнялася від даних бухгалтерського обліку. В окремих випадках облік відповідних матеріальних цінностей у продовольчій службі взагалі був відсутній, що додатково свідчить про порушення порядку ведення обліку.

Водночас, за результатами інвентаризації виявлено також надлишки окремих матеріальних цінностей, зокрема глибоких пластмасових тарілок, які не були відображені в обліку.

Таким чином, встановлені в ході службового розслідування обставини свідчать про наявність невідповідностей між фактичною наявністю майна та даними обліку, що у сукупності підтверджує факт завдання шкоди державному майну та наявність підстав для вирішення питання щодо притягнення відповідальної особи до матеріальної відповідальності у порядку, визначеному законодавством України.

Крім того, у ході проведення службового розслідування встановлено наявність облікових документів продовольчої служби, які хоча й були належним чином зареєстровані, однак не були відображені у книгах обліку продовольчої служби та не передані до фінансово-економічної служби військової частини для здійснення належного бухгалтерського обліку. Зокрема, встановлено такі документи:

накладна №194 від 14.04.2021 щодо отримання на продовольчий склад з військової частини НОМЕР_2 одноразового посуду, а саме: глибоких одноразових пластикових тарілок ємністю 500 мл у кількості 3500 штук, мілких одноразових пластикових тарілок діаметром 205 мм у кількості 10500 штук, а також одноразових пластикових стаканів ємністю 300 мл у кількості 10500 штук, які були фактично отримані з бази забезпечення;

накладна №393 від 04.08.2022 про видачу зі складу до взводу матеріального забезпечення 2 батальйону охорони одноразового посуду, а саме: глибоких тарілок у кількості 1200 штук, мілких тарілок у кількості 3600 штук, стаканів у кількості 3600 штук та одноразових ложок у кількості 2600 штук, отримання яких підтверджено підписом головного сержанта 2 батальйону охорони старшого сержанта ОСОБА_7 ;

накладна №339 від 30.12.2021 на видачу зі складу до їдальні паперових серветок у кількості 20000 штук, отримання яких підтверджено начальником їдальні старшим сержантом ОСОБА_8 ;

накладна №18 від 26.01.2022 щодо видачі до їдальні паперових серветок у кількості 20000 штук, отриманих тією ж посадовою особою;

накладна №31 від 04.02.2021 про видачу паперових серветок у кількості 20000 штук до їдальні, що також підтверджується підписом відповідальної особи;

накладна №22 від 01.04.2022 щодо видачі до 4 батальйону охорони паперових серветок у кількості 20000 штук, отримання яких підтверджено майстер-сержантом ОСОБА_9 .

Також під час розслідування встановлено порушення порядку ведення обліку військового майна, що проявилося у дублюванні облікових документів. Зокрема, щодо накладної №1252 від 06.06.2022 про отримання холодильника «Атлант» МХМ-2835-55 з військової частини НОМЕР_2 було оформлено два акти приймання-передачі основних засобів на різні найменування одного й того ж майна. У першому випадку зазначено холодильник «Атлант» МХМ-2835-55, а в іншому - побутовий двохдверний холодильник об`ємом 200- 299 літрів (ARCTIC ARX-143). При цьому обидва акти посилаються на одну й ту саму накладну, а один із них не містить підпису особи, яка фактично отримувала зазначене майно, що свідчить про порушення вимог облікової дисципліни.

У ході розслідування також було заслухано пояснення майстер-сержанта ОСОБА_1 , який зазначив, що частина відсутнього майна фактично була передана до підрозділів одразу після отримання зі складу, однак відповідні накладні, які б це підтверджували, відсутні або не оформлені належним чином. Зокрема, він пояснив, що гастроємності та кришки до них були отримані та передані підрозділам без належного документального оформлення; мийні засоби «EXTREME» та «Цитрусовий рай» після отримання одразу направлялися до їдальні, при цьому частину з них він навіть не бачив; засоби знезараження води типу «АКВАТАБС» мали знаходитися на складі, однак фактично їх місцезнаходження не встановлено.

Крім того, за його словами, частина майна, а саме гачки для підвішування м`ясних туш у кількості 12 одиниць, знаходяться в овочесховищі; мікрохвильова піч марки Bosch та газовий примус об`ємом 12 літрів були втрачені, при цьому він визнав свою відповідальність і погодився відшкодувати їх вартість; термоси ТВН-12 у кількості 9 одиниць підлягають поверненню на склад.

Щодо одноразового посуду ОСОБА_1 зазначив, що, на його думку, нестачі не повинно бути, а можливі надлишки пояснюються тим, що раніше, під час виконання службових обов`язків начальником тилу підполковником ОСОБА_10 , одноразовий посуд доставлявся із зони проведення АТО без належного обліку.

При цьому ОСОБА_1 частково визнав свою вину у виявлених порушеннях, однак зазначив, що не погоджується із відповідальністю за всі виявлені матеріальні засоби.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №160-IX, розмір шкоди визначається на підставі фактичних втрат, підтверджених даними бухгалтерського обліку, із врахуванням цін, що діють на момент вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди може бути визначений суб`єктами оціночної діяльності або встановлений судом.

Водночас стаття 9 Закону №160-IX передбачає вичерпний перелік обставин, за наявності яких особа звільняється від матеріальної відповідальності. До таких обставин належать: дія непереборної сили, необхідна оборона, крайня необхідність, виконання наказу чи розпорядження (за винятком явно злочинних), виправданий службовий ризик, фізичний чи психічний примус, затримання особи, що вчинила злочин, а також виконання спеціальних завдань щодо протидії організованій злочинності. Окрім того, шкода не підлягає відшкодуванню у разі смерті винної особи. При цьому наявність таких обставин підлягає встановленню саме під час проведення службового розслідування.

Окремо слід зазначити, що правове регулювання діяльності військовослужбовців, їх прав та обов`язків визначається Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV. Відповідно до статті 9 Статуту, військовослужбовці користуються правами і свободами, гарантованими Конституцією України та законами, з урахуванням особливостей, пов`язаних із проходженням військової служби.

Згідно зі статтею 11 Статуту, на військовослужбовців покладається обов`язок забезпечувати належне збереження державного майна, утримувати у справному стані закріплену техніку та озброєння, а також сумлінно виконувати завдання щодо оборони держави.

Відповідно до статті 16 Статуту, кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати покладені на нього службові обов`язки, які визначаються нормативними актами, інструкціями, положеннями та іншими документами, що регламентують його діяльність.

Згідно зі статтею 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, сукупність встановлених обставин свідчить про наявність порушень порядку ведення обліку військового майна, а також про існування підстав для вирішення питання щодо притягнення винної особи до відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, належним чином дослідив докази, дав їм правильну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та іншого тлумачення норм права, що не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.В. Карпушова