Справа № 153/583/26
Суддя: Гаврилюк Т. В.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2026 р. Справа153/583/26

Провадження2-а/153/7/26-а

Ямпільський районний суд Вінницької області, який діє як адміністративний суд

у складі головуючого судді Гаврилюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області

цивільну справу №153/583/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що 25.03.2026 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради відносно неї винесена постанова №160, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.154 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження. ОСОБА_1 вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубим порушенням процесуальних норм, норм моралі та права на захист. Позивач звертає увагу суду на те, що протокол про адміністративне правопорушення, який став підставою для розгляду справи комісією, було складено з грубим порушенням ст.256 та ст.268 КУпАП. Підпис у протоколі позивачкою було поставлено без усвідомлення правових наслідків, оскільки посадовою особою поліції не було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Жодних роз`яснень щодо суті правопорушення чи права на правову допомогу надано не було. Крім того, всупереч вимогам ч.2 ст.254 КУпАП позивачу не було вручено копію протоколу під розписку безпосередньо після його складання. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме її заявою до Комісії (вх.196/02-15 від 10.03.2026) про надання позивачу копії протоколу для ознайомлення. Факт того, що комісія надала копію лише за її зверненням, беззаперечно підтверджує порушення процедури оформлення справи. Також позивач вказує, що нею було подано письмову заяву (вх.№235/02-15 від 24.03.2026), в якій вона просила розглядати справу за участю її представника за довіреністю Гуміліна Дмитра В`ячеславовича. Однак комісія наголосила, що її представник не має право представляти її інтереси. Особливо цинічним є те, що комісія, усвідомлюючи фізичну присутність її представника в залі засідань, демонстративно відмовилась визнавати його процесуальний статус принизливо вимагаючи диплом про вищу юридичну освіту, що не передбачено законом для даної категорії справ, а відтак не взяла до уваги жодного аргументованого заперечення наданого її представником мотивуючи це відсутністю у представника диплома про юридичну освіту. Отже, відповідач прямо порушив вимоги ст.271 КУпАП та ст.59 Конституції України. Також комісія безапеляційно наголосила, що має право розглянути справу у відсутність Гуміліної Т.М. Таким чином, розгляд справи відбувся за фактичної присутності особи, якій штучно та протиправно заблокували можливість висловити заперечення та надати докази. Така поведінка комісії свідчить про упередженість, зверхність та свідоме нехтування конституційними правами громадян, а також про самовільне та вибіркове трактування норм права, за якого посадові особи з числа членів комісії органу влади на суб`єктивну та законодавчо необґрунтовану думку вирішує, чи допускати особу до реалізації її конституційного права на захист. Отже, відмова у правовій допомозі за наявності належним чином оформлених повноважень представника є безумовною підставою для скасування рішення. Також, щодо відсутності складу правопорушення та доказів, то позивач вказує, що у постанові не зазначено, на підставі яких саме доказів комісія дійшла висновку про вину позивача. Так як, позивач вказує, що не є власником собаки породи «Різеншнауцер» та не є власником будинку, де проживає. Отже, жодних доказів, що у позивача є право власності на тварину в матеріалах справи немає. Також, у матеріалах справи фото, відеоматеріали або пояснення свідків, які б підтверджували факт порушення відсутні. Окрім того в протоколі зазначено про те, що жодної шкоди нікому не заподіяно. Позивач також наголошує, що на момент складання протоколу і у подальшому вона перебувала у важкому стані здоров`я (що підтверджувалось медичною довідкою), але комісія повністю проігнорувала цю обставину. Щодо не відповідності оскаржуваної постанови, то позивач вказує, що сама постанова №160 від 25.03.2026 є юридично неспроможною з огляду на наступне: порушення вимог ст.283 КУпАП щодо змісту постанови, то позивач вказує, що ст.154 КУпАП є банкетною нормою, тобто вона лише відсилає до конкретних правил тримання тварин, затверджених місцевою радою. В оскаржуваній постанові не зазначено, який саме пункт місцевих правил було порушено, що робить обвинувачення розмитим та неправомірним; Відсутність у постанові підпису позивача про отримання, також комісія усунувши її представника від участі у справі, фактично позбавила її можливості ознайомитись з документом, висловити заперечення та підписати його. Комісія фактично самоізолювалася, винісши рішення кулуарно; У тексті постанови відсутні будь-які посилання на докази, які б підтверджували б, що власником собаки є позивач. Притягнення до відповідальності особи лише на підставі припущень членів комісії є неприпустимим; Комісією не враховано, що згідно з Постановою КМУ №1320, порода «Різеншнауцер» не є небезпечною, отже вимога щодо обов`язкового носіння намордника собакою, за невиконання якої позивача було покарано, не має законних підстав для даної породи. В зв`язку з вище викладеним позивач вказує, що постанова №160 є результатом не професійного розгляду справи, а поспішним та неграмотним документом, складеним з метою формального притягнення особи до відповідальності за відсутності складу правопорушення. Постанова, яка базується на ігноруванні норм матеріального та процесуального права, не може вважатися законною. Просить суд скасувати постанову №160 Адміністративної комісії при виконкомі Ямпільської міської ради від 25.03.2026 про притягнення позивача до відповідальності. Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 685.60 грн. Тому, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 06.04.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, на підтвердження чого у матеріалах справи присутня довідка про доставку електронного документу 07.04.2026 (а.с.21), а також рекомендованим повідомленням вих..№53, в якому стоїть відмітка про отримання 09.04.2026 (а.с.22).

Представник відповідача 24.04.2026 за вхід. №3266 на адресу суду подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, який став підставою для розгляду справи Комісією, було складено з грубим порушенням ст.256 та ст.268 КУпАП. У ст.256 КУпАП визначені вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Так, згідно вказаної статті у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. У протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД №679497 від 17.02.2026 всі необхідні дані, передбачені ст.256 КУпАП, внесені. Також у протоколі міститься запис про те, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом у 2026 році у Ямпільській міській раді, про що позивачка засвідчила власним підписом. Доводи позивачки про нібито грубе порушення права на захист, яке зазначене у пункті 2 позовної заяви є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства України. У противагу завідомо безпідставних звинувачень позивачки щодо порушень ст.271 КУпАП та ст.59 Конституції України наголосили, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення регламентується Кодексом України про адміністративні правопорушення. В свою чергу положення статті 271 КУпАП чітко визначає коло осіб, які можуть надавати правову допомогу: адвокати або інші фахівці у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. В обґрунтування своїх доводів щодо незаконності обмеження права на захист позивачка посилається на рішення Конституційного Суду України №13-рп/2000 від 16.11.2000, зазначаючи, що захисником може бути не лише адвокат, а й інша особа, яка є фахівцем у галузі права. Безумовно, дане право не оспорюється, оскільки воно є конституційним, однак звертає увагу на ключову умову, визначену як самим Конституційним Судом, так і чинним законодавством: особа повинна відповідати статусу «фахівця у галузі права». Таким чином поняття «фахівець у галузі права» передбачає наявність у особи відповідної кваліфікації. Ненадання документів, що підтверджують таку кваліфікацію, унеможливлює ідентифікацію особи як фахівця у галузі права в розумінні ст.271 КУпАП. Адміністративна комісія, діючи в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, позбавлена права самостійно презюмувати наявність у особи фахових знань без належного документального підтвердження. Твердження позивачки про те, що наявність нотаріально посвідченої довіреності є достатньою підставою для допуску особи до участі у справі про адміністративне правопорушення в якості захисника є помилковою з огляду на наступне: Долучена до матеріалів справи нотаріально посвідчена довіреність зареєстрована в реєстрі за №2012 від 30.09.2024, не скасовує і не може замінити собою імперативних вимог законодавства. Так, Кодекс України про адміністративні правопорушення містить чіткий і вичерпний перелік осіб, які можуть надавати правову допомогу особі, що притягається до відповідальності. Як вже зазначалося вище, відповідно до ст.271 КУпАП такою особою (захисником) може бути виключно адвокат або інший фахівець у галузі права. Дана довіреність у своїй практичній частині встановлює особу довірителя, перевіряє її цивільну дієздатність та фіксує обсяг повноважень, які передаються уповноваженій особі, але жодним чином не виступає документом, що підтверджує кваліфікацію особи як «фахівця у галузі права». Теза позивачки про те, що КУпАП «не містить вимоги щодо обов`язкового пред`явлення диплома», є хибною, оскільки сама вказівка закону на поняття «фахівець» презюмує необхідність підтвердження цього фаху. Доводи позивачки щодо порушення рівності сторін та права на справедливий розгляд через нібито відмову Комісії у допуску представника є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам. Відповідно до ст.268 КУпАП, особа має право користуватися юридичною допомогою. В силу чого позивачка мала повне право залучити до участі у справі адвоката або особу, яка є фахівцем у галузі права. Зокрема скористатися правом на безоплатну правничу допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Адміністративна комісія, в свою чергу, як орган владних повноважень, зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Допуск до участі у справі в якості захисника особи, яка не підтвердила свій статус «фахівця у галузі права», був би прямим порушенням статті 271 КУпАП з боку самої адміністративної комісії. У позовній заяві зазначається, що відмова у правовій допомозі за наявності «належним чином оформлених повноважень» є незаконною. Проте, наголосили, що повноваження Гуміліна Д.В. саме як захисника у справі про адміністративне правопорушення не були оформлені належним чином. Надана довіреність була достатньою лише в частині підтвердження волевиявлення довірителя, але була недостатньою в частині підтвердження кваліфікаційних вимог до особи захисника, встановлених законом. Твердження про «відсутність складу правопорушення та доказів вини», викладені у пункті 3 позовної заяви, повністю спростовуються матеріалами справи, а саме власноручними письмовими поясненнями позивачки від 17.02.2026 засвідчені її підписом, а також нормами чинного законодавства. Зокрема, відповідно до наданих пояснень встановлено, що у неї на утриманні є собака породи «Ризеншнауцер», що в свою чергу покладає обов`язки та відповідальність за дотримання правил її утримання та вигулу у відповідності до ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Факт того, що вона не є власником будинку, не знімає з неї відповідальності за дії тварини, яку вона утримує за місцем свого проживання. Позивачка також посилається на Постанову КМУ №1320 від 10.11.2021 року, зазначаючи, що собака породи «різеншнауцер» не є небезпечною породою і вигул без намордника не є порушенням. Однак, згідно з ч.5 ст.9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину (або утримує її), зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих. Навіть якщо порода не входить до переліку небезпечних, що звільняє виключно від обов`язкового носіння намордника, закон імперативно вимагає наявності повідка для здійснення вигулу собак та забороняє залишати тварину без нагляду. Той факт, що собака, за словами самої позивачки, «вибіг із території домоволодіння та побіг у невідомому напрямку», тобто перебував у громадському місці без повідка та нагляду утримувача, вже є прямим порушенням правил утримання домашніх тварин, за що передбачена відповідальність за ст.154 КУпАП. Подальші твердження позивачки про відсутність доказів, які б підтверджували факт порушення розцінюють як завідомо неправдиві. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, та поясненнями потерпілих, свідків. Так, у поясненні від 17.02.2026 ОСОБА_1 власноруч зізнається у вчиненні правопорушення: «мій пес вибіг із території домоволодіння та побіг у невідомому напрямку чим порушила вимоги абзацу п`ятого ч.5 ст.9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження». Також, у матеріалах справи є письмові пояснення ОСОБА_2 від 17.02.2026, яка відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №679479 від 17.02.2026 є потерпілою, де вона підтверджує факт систематичного порушення «сусід систематично випускає свою собаку без повідка та намордника на вулицю, де ходять діти, які бояться його собаку». Позивачка також оперує тим фактом, що в протоколі зазначено про те, що жодної шкоди нікому не заподіяно. Проте, ч.1 ст.154 КУпАП має так званий «формальний склад». Це означає, що адміністративна відповідальність настає за сам факт порушення правил незалежно від того, чи настали через це шкідливі матеріальні або фізичні наслідки. Аргументи, наведені позивачкою у пункті 3 позовної заяви, суперечать її власним свідченням, зафіксованим у Протоколі. Наявність у справі письмових зізнань самої особи, що притягається до відповідальності, а також підтверджувальних пояснень потерпілої, формують повну та достатню доказову базу відповідно до ст.251 КУпАП для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Твердження позивачки про те, що адміністративна комісія «повністю проігнорувала» її важкий стан здоров`я, є таким, що не відповідає дійсності та прямо спростовується текстом самої Постанови №160 від 25.03.2026. У мотивувальній частині Постанови №160 чітко зазначено, що комісія отримала та взяла до уваги документи позивачки: «...що підтверджується листом №02-12/135 від 10.03.26, причина неявки - по стану здоров`я (довідка №147 від сімейного лікаря 04.03.26 р. (Заява №235/02-15 від 24.03.26))» Комісія не лише не проігнорувала стан здоров`я позивачки, але й застосувала його на її користь. У тексті Постанови в абзаці щодо обставин, що пом`якшують відповідальність, прямо вказано: «Обставини, що пом`якшують відповідальність: особа похилого віку, стан здоров`я». Законодавство у розрізі ст.268 КУпАП передбачає можливість розгляду справи за відсутності особи, якщо її належним чином повідомлено і від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду. Як зафіксовано в Постанові, позивачка надала довідку про стан здоров`я, проте клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Тому, комісія діяла виключно в межах своїх повноважень, розглянувши справу по суті, та застосувала найм`якіший вид адміністративного стягнення - попередження. Аргументи позивачки щодо «юридичної нікчемності» Постанови №160 розбиваються об фактичні обставини справи та норми матеріального права. Позивачка стверджує, що ст.154 КУпАП є бланкетною і в Постанові не зазначено, який саме пункт правил порушено. Проте у Постанові №160 чітко вказано не лише фабулу порушення «вигулювала собаку породи різеншнауцер поза межею її постійного утримання без намордника та без повідка», але й конкретну норму закону, яку було порушено: «вимоги ч.5 ст.9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження"», а саме не забезпечення безпеки оточуючих під час вигулу тварини. Таким чином, суть порушення викладена максимально конкретно. Відсутність підпису позивачки на постанові під час її винесення є прямим та логічним наслідком її неявки на засідання комісії. Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається поштою особі щодо якої її винесено, що підтверджується відповідною відміткою у Постанові №160 від 25.03.2026 року та листом про направлення постанови на адресу ОСОБА_1 №02-12/165 від 25.03.2026. Неможливість підписати постанову безпосередньо на засіданні через власну неявку не робить документ юридично нікчемним чи незаконним. Відповідальність за ч.1 ст.154 КУпАП несе особа, яка утримує тварину або здійснює її вигул. У Постанові вказано, що факт вчинення правопорушення підтверджується письмовими поясненнями особи. Як зафіксовано в матеріалах справи (пояснення від 17.02.2026), позивачка власноруч підтвердила факт утримання собаки та те, що тварина вибігла з території домоволодіння. Аргумент позивачки про те, що різеншнауцер не є небезпечною породою і вимога носіння намордника є безпідставною, не спростовує факту правопорушення. У Протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №679497 від 17.02.2026 зазначено, що собака перебувала поза межами постійного утримання не лише без намордника, але й без повідка. Частина 5 статті 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» імперативно зобов`язує особу, яка утримує тварину, забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин. Безконтрольне перебування собаки вулиці без повідка становить пряме порушення цієї вимоги, незалежно від того, чи внесена порода до переліку небезпечних. Тому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, постанову залишити без змін.

28.04.2026 за вх..№3368 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив. Зазначила, що ознайомившись із відзивом на позовну заяву, вважає за необхідне надати суду спростування «аргументів» відповідача. Позиція Комісії не лише базується на вибірковому трактуванні норм права, а й містить ознаки процесуального маніпулювання з метою введення суду в оману. 1. Щодо «юридичної екзаменації» представника та порушення ст.271 КУпАП. Відповідач намагається виправдати недопуск її представника ОСОБА_3 відсутністю у нього диплома про вишу юридичну освіту. Такі твердження є проявом правового нігілізму: Жодна норма КУпАП не надає Комісії повноважень здійснювати «верифікацію дипломів». Нотаріально посвідчена довіреність є достатнім документом для підтвердження повноважень представника в усіх органах влади. Вимагаючи диплом, Комісія поставила себе вище за Конституційний Суд України, який у Рішенні №13-рп/2000 чітко вказав на право вільного вибору захисника. Визнання представника «вільним слухачем» із забороною висловлювати заперечення перетворило розгляд справи на театральну виставу, де право на захист було знищено в угоду суб`єктивним вимогам голови Комісії. Викриття маніпуляцій з доказами: Справа прози «нього» чи проти «неї»? Найбільш вражаючим свідченням упередженості Відповідача є надане ними «ПОЯСНЕННЯ» свідка ОСОБА_2 від 17.02.2026: У даному документі свідок прямо вказує: «мій сусід на прізвище ОСОБА_4 . .. на зауваження він не реагує». Протокол складено на ОСОБА_1 (жінку). Свідок же звинувачує чоловіка («він», «сусід»). Це свідчить про те, що члени Комісії, демонструючи повну неуважність та упередженість, навіть не читали текст свого головного «доказу», притягнувши до відповідальності жінку на підставі скарги на дії іншої особи (чоловіка). Винесення Постанови на підставі доказів, що не стосуються позивача, робить її юридично нікчемною. Приховування «доказів» та порушення ст.74 КАС України. Відповідач вперше згадує про пояснення ОСОБА_2 лише у відзиві для суду. У Постанові №160 відсутні будь-які посилання на це пояснення. Це підтверджує, що документ не досліджувався під час засідання 25.03.2026, а був доданий до матеріалів «заднім числом», щоб хоч якось заповнити порожнечу в доказовій базі. Спростування звинувачень у «вигулі без намордника». Комісія ігнорує бланкетний характер ст.154 КУпАП: Згідно з Постановою КМУ №1320, порода різеншнауцер не належить до переліку небезпечних. Отже, вимога щодо обов`язкового носіння намордника для даної собаки не має законних підстав. Комісія фактично вигадала норму права, якої не існує. Намагання Відповідача змінити предмет звинувачення на «відсутність нагляду» (ст.9 ЗУ «Про захист тварин») вже в суді є недопустимим. Більше того, її слова про те, що собака «вибіг», були відібрані без роз`яснення ст.63 Конституції України, що робить їх неналежним доказом. Відповідач наголошує на законності дій посадових осіб, проте ігнорує факт грубого порушення вимог ст.254 КУпАП щодо обов`язкового вручення копії протоколу під розписку: фактично, копія протоколу їй вручена не була. З огляду на її похилий вік та важкий стан здоров`я (що підтверджується медичними довідками в матеріалах справи), та перебуваючи у стані сильного стресу, вона поставила підпис у графі про «отримання другого примірника», хоча фактично примірник їй не надали. Це позбавило її можливості вчасно звернутися за правовою допомогою та підготувати заперечення ще на етапі досудового розгляду. Такий підхід свідчить про явний обвинувальний ухил та намагання «штампувати» справи, користуючись безпорадним станом літньої людини. Невідповідність фабули правопорушення фактичним обставинам справи відповідач у Постанові №160 стверджує, що вона здійснювала «вигул» собаки без намордника. Проте матеріали справи прямо суперечать цьому твердженню: По-перше, вонавкотре наголошує суду, що вона не є власником зазначеної собаки та не є власником домоволодіння, з якого вона вибігла. Це підтверджується навіть наданим самим відповідачем «Поясненням» свідка ОСОБА_2 , яка прямо вказує на правопорушника чоловіка («мій сусід на прізвище ОСОБА_4 », «він не реагує»). Комісія ж, проявивши повну недбалість, притягнула до відповідальності її. По-друге, вїї письмових поясненнях, на які посилається сама Комісія, зазначено: «мій пес вибіг із території домоволодіння та побіг у невідомому напрямку».Наголошує, що поняття «вигул» передбачає цілеспрямовані, умисні дії власника тварини. Ситуація, коли тварина самовільно залишила територію, не може кваліфікуватися як «вигул». По-третє, Комісія або свідомо проігнорувала ці принципові розбіжності, або взагалі не вивчила матеріали справи перед винесенням рішення. Це ще раз доводить, що Постанова щодо неї базується не на фактах, а на припущеннях та бажанні формально притягнути її до відповідальності за чужі дії, попри повну відсутність у її діях складу правопорушення. Відповідач у відзиві наголошує, що зваживши на її вік та стан здоров`я, Комісія застосувала найм`якший вид стягнення попередження. Вважає такі доводи цинічною маніпуляцією. Наголосила, що наявність будь-якого адміністративного стягнення за повної відсутності складу правопорушення є незаконною. Попередження це не «послуга» від Комісії, а офіційне стягнення, яке тягне за собою правові наслідки (зокрема, обтяжуючу обставину «повторності» у майбутньому). Якщо Комісія дійсно мала на меті врахувати її вік та відсутність реальної шкоди, вона була зобов`язана діяти згідно зі ст.22 КУпАП (звільнення від відповідальності за малозначністю з усним зауваженням) або закрити справу за ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу порушення. Натомість, Комісія свідомо обрала шлях формального визнання її винною, щоб прикрити власну некомпетентність та виправдати процесуальне свавілля, сподіваючись, що вона не буде оскаржувати «негрошове» покарання. Аналіз відзиву та матеріалів справи свідчить, що оскаржувана Постанова №160 є продуктом грубого ігнорування норм чинного законодавства. Дії Адміністративної комісії призвели до порушення, ігнорування та викривлення наступних норм права: Порушення ст.59 Конституції України та Рішення КСУ №13-рп/2000. Комісія протиправно обмежила її конституційне право на вільний вибір захисника, висунувши надумані вимоги до представника, не передбачені жодним законом. Пояснення від неї були відібрані у стані стресу без роз`яснення права не свідчити проти себе, що робить їх неналежним доказом. Посадовою особою не було вручено їй копію протоколу, що позбавило її можливості підготувати захист на ранній стадії. Комісія не здійснила всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. До матеріалів було долучено пояснення свідка ОСОБА_2 , які стосуються іншої особи (чоловіка-сусіда), а не її. Притягнення до відповідальності жінки на підставі скарги на чоловіка є прямим викривленням засад доказування. Комісія проігнорувала державний перелік небезпечних порід собак, безпідставно віднісши породу різеншнауцер до таких, що потребують обов`язкового носіння намордника. Комісія ототожнила випадкову подію («собака вибіг», що вказано у поясненнях) з умисними діями («вигул»), чим сфальшувала склад адміністративного правопорушення. Відповідач намагається виправдати своє рішення доказами (пояснення ОСОБА_2 ), які не були зазначені в Постанові та не досліджувалися під час її винесення. Отже, відзив відповідача лише підтверджує, що оскаржувана Постанова базується на процесуальному свавіллі, маніпуляціях та повному ігноруванні прав людини. Така діяльність органу влади дискредитує місцеве самоврядування та підлягає негайному судовому скасуванню. На підставі викладеного, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила суд стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею у зв`язку зі зверненням до суду за захистом своїх прав.

Заяви, клопотання: відзив (а.с.23-30), відповідь на відзив (а.с.34-36).

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі (а.с.18-19), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступного висновку:

Із копії супровідного листа за вих.№02-12/165 від 25.03.2026 (а.с.5) судом встановлено, що на адресу позивача направлено постанову №160 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради від 25.03.2026 та Пам`ятку по права відповідно до ст.268 КУпАП.

Із копії постанови №160 від 25.03.2026 (а.с.6) судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД від 17.02.2026 складеним інспектором СРПП ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Статніком М.І. встановлено, що 17.02.2026 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 порушила правила утримання собак і котів, а саме вигулювала собаку породи різеншнауцер поза межею її постійного утримання без намордника та без повідка, чим своїми діями вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.154 КУпАП. Застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Із копії Пам`ятки про права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (а.с.7) судом встановлено, що особі повідомлено про її права, та строки щодо оскарження постанови по справі.

Із копії заяви у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.154 КУпАП за вхід.№235/02-15 від 24.03.2026 (а.с.8) судом встановлено, що ОСОБА_1 до початку розгляду справи яку призначено на 25.03.2026 щодо розгляду протоколу ВАД №679497 від 17.02.2026, подала заяву в якій вказує на підстави відповідно до яких вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч.1 ст.154 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (ст.247 КУпАП).

Із копії заяви ОСОБА_1 від 10.03.2026 (а.с.9) судом встановлено, що позивач повідомила комісію, що в зв`язку з поганим станом здоров`я вона не може бути присутньою на засіданні (копію довідки №147 додає). Також просить комісію надати їй копію протоколу для ознайомлення та підготовки позиції сторони, вказати вихідні реквізити повідомлення, а також вказати вхідні реквізити надходження адміністративного матеріалу до комісії з метою сприяння такій в встановлені фактичних обставин справи при розгляді матеріалів та прийнятті законного рішення в даній справі. Про результати розгляду просить повідомити її письмово в належний спосіб.

Із копії Довіреності від 30.09.2024 місто Ямпіль Могилів-Подільський район Вінницька область Україна (а.с.10-11) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цією довіреністю уповноважується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути її представником з повним обсягом прав, наданих законом позивачу, відповідачу, третій особі, і потерпілому, а також узгоджувати всі питання, що виникають в процесі виконання повноважень, наданих цією довіреністю.

Із копії довідки 147 виданої КП «Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04.03.2026 (а.с.12) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Ямпільському медичному центрі первинної медико-санітарної допомоги.

Із копії повідомлення від 10.03.2026 №02-12/135 (а.с.13) судом встановлено, що виконавчий комітет Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області на адресу позивача направив інформацію, в якій повідомив, що 25.03.2026 позивачу необхідно з`явитися о 10 годині для розгляду адміністративного протоколу серії ВАД №679497 від 17.02.2026, який складено щодо неї за ознаками порушення ч.1 ст.154 КУпАП (порушення правил утримання собак і котів), який надійшов до Ямпільської міської ради 23.02.2026, копію протоколу на одному аркуші додано.

Із копії протокол у серії ВАД №679497 від 17.02.2026 (а.с.14) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (фабула протоколу не читабельна), вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.154 КУпАП. Потерпіла ОСОБА_2 . Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав 17.02.2026, про що свідчить підпис ОСОБА_1 .

Із копії письмових пояснень від 17.02.2026 ОСОБА_1 (а.с.28) судом встановлено, що ОСОБА_1 надала пояснення наступного змісту: «в неї на утриманні є собака породи «Ризеншнауцер», так близько 16 год. 00 хв. її даний пес вибіг із території домоволодіння та побіг у невідомому напрямку, так чим порушила вимоги абзацу п`ятого частини п`ятої статті 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Із копій письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.02.2026 (а.с.29-30) судом встановлено, що ОСОБА_2 надала пояснення наступного змісту: «що її сусід на прізвище ОСОБА_4 систематично випускає свою собаку без повідка та намордника на вулицю, де ходять діти, ми боїмося його собаки, на неодноразові зауваження забрати пса, не відпускати собаку він не реагував».

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне:

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції адміністративних комісій при виконавчому комітеті, визначається положеннями КУпАП.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст.279 КУпАП зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст.284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Для забезпечення прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснити підготовку до розгляду справи, в межах якої відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Таким чином, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень зобов`язаний, зокрема, з`ясувати чи було належним чином повідомлено особу, яка притягається до відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Положеннями КУпАП не визначаються випадки, відповідно до яких особа, яка притягається до відповідальності, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відносно неї. Разом з тим, суд вважає, що особа, яка притягається до відповідальності, є належним чином повідомленою про розгляд справи, якщо є докази вручення їй повістки або ознайомлення з її змістом за три доби до дня розгляду справи. У такому разі неявка особи, яка притягається до відповідальності, та відсутність від неї клопотань про відкладення призначеного розгляду справи не перешкоджають проведенню розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №676/752/17 закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури, оскільки в такому випадку особа позбавляється можливості реалізувати свої права бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 належним чином не повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи відносно неї про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП, будь-якого повідомлення про дату, час та місце розгляду справи вона не отримувала. ОСОБА_1 мала бажання взяти участь на засіданні адміністративної комісії, оскільки в неї були зауваження щодо протоколу про адміністративне правопорушення.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи лише листом №02-12/135 від 10.03.2026. Будь-яким іншим чином доведення до відома ОСОБА_1 інформації про розгляд справи не здійснювалося. При дослідженні копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ того, що ОСОБА_1 своєчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду складеного відносно неї протоколу. У свою чергу, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився за відсутності ОСОБА_1 . Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце засідання адміністративної комісії, внаслідок чого не змогла взяти участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення за складеним відносно неї протоколом за ч.1 ст.154 КУпАП. Внаслідок неповідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, вона була позбавлена можливості повноцінно реалізувати своє право на захист, зокрема, надати зауваження та заперечення, подати докази на підтвердження та/або спростування обставин і фактів, що зазначені у протоколі, користуватися правовою допомогою тощо.

Окрім того, при розгляді справи відповідачем не було викликано та не заслухано пояснення потерпілої для повного з`ясування обставин справи.

Також, відповідачем не з`ясовано розбіжності між поясненнями потерпілої та протоколом про адміністративне правопорушення складеного відносно позивачки, оскільки потерпіла у своїх пояснення вказує, що її права порушує чоловік, а протокол про адміністративне правопорушення (на підставі якого винесена оскаржувана постанова) складений відносно жінки.

Також, при розгляді справи комісією не повно з`ясовано всі обставини справи, а саме хто є власником собаки, яка завдає шкоди потерпілій, а також хто є власником домоволодіння, на якому утримується тварина, з метою встановлення того, чи є позивач особою, яка порушує права та інтереси потерпілої, та яка може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Вищезазначене призвело до неповного, не всебічного та неточного розгляду адміністративною комісією справи про адміністративне правопорушення та ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення. Внаслідок цього постанова адміністративної комісії №160 від 25.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП підлягає скасуванню.

Враховуючи характер виявлених порушень, що мають процедурний характер, та їх наслідки, що призвели до неповного, неточного розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто до необґрунтованого вирішення по суті пред`явленого обвинувачення у вчиненому правопорушенні, суд вважає, що вказані недоліки підлягають усуненню при новому розгляді справи про адміністративне правопорушення. Отже, справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.154 КУпАП слід направити до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради для проведення нового розгляду.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.154 КУпАП, а також відсутні дані про присутність ОСОБА_1 під час розгляду справи та накладення на неї адміністративного стягнення, отже, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п.2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням зазначеним у ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В цьому суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Оцінюючи встановлені у ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині скасування постанови є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на вимоги ч.3 ст.286 КАС України, а також того, що при винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем було порушеного її право на захист, що є не допустимим у демократичному суспільстві, не заслухано її думку, не враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші важливі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи, а тому суд має підстави надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.39 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 665,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову №160 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради від 25 березня 2026 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.154 КУпАП.

Справу надіслати на новий розгляд до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, юридична адреса: вулиця Свободи,132 місто Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, , судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Т. В. Гаврилюк