Справа № 473/775/26
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 р.м. ОдесаСправа № 473/775/26

Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В.

Дата і місце ухвалення: 06.04.2026р., м. Вознесенськ

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Тарновецького І.І.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Також, позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 06.04.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що зі змісту спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року неможливо встановити яке конкретно порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинив ОСОБА_1 , чи мала місце його відмова від проходження військово-лікарської комісії. А відтак, у спірній постанові відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Також, апелянт посилається на те, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбувся ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі ОСОБА_1 , що являється порушенням ч.1 ст.268 КУпАП. Заяву, якою нібито позивач визнав факт вчинення адміністративного правопорушення та просив здійснювати розгляд адміністративної справи без його участі, ОСОБА_1 власноручно не писав, а лише під психологічним тиском посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 заповнив окремі графи заяви та підписав її. Зазначене, за твердженнями апелянта, є безумовною підставою для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року.

Від ІНФОРМАЦІЯ_3 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч.5 ст.286 КАС України розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін.

Сторони у справі, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.05.2026р., не прибули, у зв`язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 30.03.2023р. пройшов у встановленому порядку військово-лікарську комісію, за наслідками якої визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Позивач має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» до завершення мобілізації, відомості про що містяться у військово-обліковому документі.

18 лютого 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №R366399, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Також, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 18.02.2026р. особисто в паперовій формі подав заяву, в якій вказав, що не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення до відповідальності за його відсутності.

Не погоджуючись з правомірністю постанови по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП. Зокрема, суд зазначив, що на виконання п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» у період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року у позивача, якого було визнано непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Відповідного обов`язку ОСОБА_1 не виконав, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на неповідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, зазначивши, що ОСОБА_1 18 лютого 2026 року особисто в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заяву в паперовій формі, в якій не оспорював допущене порушення та надав згоду на розгляд адміністративної справи за його відсутності. Також, за висновками суду, адміністративне стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП накладено в межах закону - протягом трьох місяців з дня виявлення триваючої бездіяльності.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

04 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024р. №3621-IX, яким з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Відповідно до п.2 Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12 лютого 2025 року №4235-IX, який набрав чинності 15 лютого 2025 року, установлено, що «громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом (з 15 лютого 2025 року) зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».

Таким чином, вказані вище в законі особи (віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом) повинні самостійно ініціювати проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК.

Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , має військове звання «майор», 30 березня 2023 року був визнаний обмежено придатним до військової служби, а тому, в силу вимог законодавства, зобов`язаний був пройти повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року.

При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, в даному випадку Закон не зобов`язував ІНФОРМАЦІЯ_2 направляти відповідні повістки чи повідомлення громадянам, які є обмежено придатними до військової служби про явку для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Навпаки, громадянин, який є обмежно придатним до військової служби, зобов`язаний був самостійно звернутися до відповідного ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання такого направлення.

Отже, у період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року у позивача, якого було визнано непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Відповідний обов`язок ОСОБА_1 не виконав, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Доводи позову про те, що позивач не зобов`язаний був проходити медичний огляд, так як має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки такий обов`язок позивача є безумовним в силу Закону.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення ІНФОРМАЦІЯ_2 порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, враховуючи подання позивачем заяви від 18.02.2026р. про надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності без його особистої участі у розгляді справи відповідно до ст.279-9 КУпАП, копія якої наявна в матеріалах справи.

Твердження позивача про написання відповідної заяви під тиском посадових осіб відповідача колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не підтверджуються жодним доказом.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах має місце притягнення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП поза межами строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, строк накладення адміністративних стягнень за вчинення правопорушень, передбачених статтями 210 та 210-1 КУпАП, становить три місяці з дня його виявлення.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.07.2018 року у справі №308/8763/15-а, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, Верховний Суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

В даному випадку порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію полягає у невиконанні ним вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року № 3621-IX (набрав чинності 04.05.2024 року) в частині обов`язку пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби до 5 червня 2025 року.

Днем вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити, а саме 05.06.2025р.

КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому, характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, яке полягає, зокрема, у невиконанні позивачем обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 05 червня 2025 року, не носить характеру триваючого та вичерпується фактом проходження повторного медичного огляду до конкретної дати.

Також, колегія суддів акцентує увагу на тому, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, день виявлення адміністративного правопорушення не тотожний дню складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах №461/1393/16-а від 21 листопада 2019 року та №149/2498/17 від 28 лютого 2019 року.

За положеннями ст.1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України, одним із основних завдань якого є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.

Основними засадами ведення Реєстру є: 1) обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Згідно ст.6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку (п. 171 ч. 1 ст. 7 зазначеного вище Закону).

До службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, згідно ст. 8 Закону, належать, зокрема, відомості про результати проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи).

Колегія суддів зазначає, що строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП становить три місяці з дня його виявлення, тобто у відношенні до позивача перебіг такого строку почався 06 червня 2025 року.

Проаналізувавши обставини справи та юридичний склад правопорушення, вчиненого позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку непроходження ВЛК є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру, а тому є вчиненим (завершеним) 05.06.2025р.

Саме з цієї дати правопорушення слід вважати виявленим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а не в будь-який інший день, який працівниками суб`єкта владних повноважень обрано на власний розсуд.

У протилежному випадку, несвоєчасне виконання територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх повноважень (проявлення пасивної поведінки, тобто бездіяльності) нівелює інститут «строків накладення адміністративного стягнення».

У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів містились дані щодо не проходження позивачем ВЛК до 05.06.2025р., а тому відповідач, маючи у своєму розпорядженні інформацію з Реєстру, мав об`єктивну можливість притягнути ОСОБА_1 до відповідальності в межах строків, встановлених КУпАП.

Більше того, як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру, 21.07.2025р. позивача було доставлено до РТЦК та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП (не прибув за повісткою, порушення с.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). З вказаного слідує, що в липні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 було достеменно відомо про не проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії.

Однак, спірна постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 210-1 КУпАП прийнята 18.02.2026р., тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого ч.9 ст. 38 КУпАП.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Так, за положеннями частини 1 цієї статті, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку зі спливом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат на правилами ч.1 ст.139 КАС України суд апеляційної інстанції не здійснює, оскільки ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 ), а тому звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 3 статті 272 КАС України передбачено, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, зокрема, ст.286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2026 року скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення №R366399 від 18 лютого 2026 року за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді І.І. Тарновецький О.А. Шевчук