Справа № 300/1753/26
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2026 р. справа № 300/1753/26

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Мартинюка Ігоря Івановича до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В:

Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури Мартинюк Ігор Іванович звернувся до суду в інтересах держави з адміністративним позовом до Старобогородчанської сільської ради, просить:

визнати протиправну бездіяльність Старобогородчанської сільської ради щодо невчинення дій щодо реєстрації права власності на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.;

зобов`язати Старобогородчанську сільську раду вчинити дії щодо реєстрації права власності на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на балансі Старобогородчанської сільської ради перебуває нерухоме майно, зокрема, об`єкт комунальної власності будинок культури за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., однак реєстрацію права власності на такий об`єкт не здійснено. Старобогородчанська сільська рада, як суб`єктом комунальної власності, що здійснює повноваження від імені та в інтересах територіальної громади, відповідні права комунальної власності упродовж тривалого часу фактично не здійснено жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на зазначене вище майно. З огляду на невжиття дієвих заходів відповідачем щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, керівник Івано-Франківської окружної прокуратури звернувся з цим позовом до суду з метою зобов`язання відповідача усунути порушення законодавства.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

16.04.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява Старобогородчанської сільської ради від 15.04.2026 про визнання позову, згідно якого відповідач зазначив, що станом на квітень 2026 року Старобогородчанською сільською радою не виготовлені правовстановлюючі документи на об`єкт комунальної власності - будинок культури в с. Нивочин. 10.04.2026 начальник відділу архітектури, земельних відносин та ЖКГ звернувся до постійної комісії з питань планування, фінансів, бюджету, соціально-економічного розвитку, промисловості, підприємництва, сфери послуг, інвестицій та міжнародного співробітництва щодо виділення коштів на виготовлення правовстановлюючих документів на приміщення будинку культури в с. Нивочин. При виділенні коштів відповідачем невідкладно будуть здійснені заходи щодо реєстрації права власності на об`єкт комунальної власності - будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області. У зв`язку з цим, позовні вимоги, викладені в позовній заяві Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури, відповідач визнає в повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив встановив наступне.

Рішенням Старобогородчанської сільської ради від 12.07.2021 за № 297- 08/2021 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності, які перебувають на балансі Старобогородчанської сільської ради» затверджено перелік об`єктів комунальної власності, які перебувають на балансі Старобогородчанської сільської ради, відповідно до якого встановлено, що на території громади знаходиться об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району ІваноФранківської області.

З огляду на те, що Старобогородчанською сільською радою не проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., Івано-Франківською окружною прокуратурою на адресу Старобогородчанської сільської ради скеровано лист № 51/1-1107 вих-26 від 16.03.2026 про необхідність вжиття заходів щодо виконання вищезазначеного рішення № 297-08/2021 від 12.07.2021 та проведення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт (а.с. 31-32).

Листом № 395/01.1-20 від 23.03.2026 Старобогородчанська сільська рада повідомила Івано-Франківську окружну прокуратуру, що сільською радою у затвердженому бюджеті на 2026 рік не передбачено виділення коштів на виготовлення правовстановлюючих документів, а саме на об`єкти нерухомого майна комунальної власності та проведення їх реєстрації (а.с. 33).

Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 17.03.2026 не оформлено право власності за Старобогородчанською сільською радою на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Листом № 182/01-21 від 19.03.2026 Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації повідомило Івано-Франківську окружну прокуратуру про відсутність інвентаризаційної, реєстраційної спарви на об`єкт нерухомого майна за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с. 38).

Зважаючи на те, що Старобогородчанською сільською радою не вжито жодних заходів щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., керівник Івано-Франківської окружної прокуратури звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати Старобогородчанську сільську раду вчинити дії щодо реєстрації права власності на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України Про прокуратуру та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із положеннями статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.

Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

На виконання покладених на органи прокуратури функцій та завдань, реалізуючи права, передбачені вказаними нормативно-правовими актами, керівник Коломийської окружної прокуратури звертається до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в інтересах держави, які полягають у забезпеченні гарантованих нею безпечних умов для життя та здорового розвитку дітей - мешканців Заболотівської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Виходячи із змісту рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із вказаним рішенням Конституційного суду України, поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 року інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення Конституційного суду України визначив, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року прокурори і їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в Інтересах держави.

Згідно із ст. 20 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про освіту", право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.

Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справах № 359/6814/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/3692/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 442/8337/17.

Предметом позову є вимога зобов`язати Старобогородчанську сільську раду вчинити дії щодо реєстрації права власності на об`єкт комунальної власності, будинок культури, що за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Отже, оскільки відповідачем є відповідна сільська рада, самоврядний контроль неможливий.

Враховуючи викладене, в даній справі прокурор наділений процесуальною дієздатністю на звернення до суду з відповідним позовом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2018 року у справі №804/2244/18.

Також, враховуючи те, що стороною у справі один і той же орган може бути або позивачем або відповідачем, то відповідно Старобогородчанська сільська рада в даному випадку може бути виключно відповідачем по справі.

У зв`язку з тим, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, керівник Івано-Франківської окружної прокуратури звертається до суду за захистом державних інтересів і набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц виклала такий висновок: Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 7 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, стосовно необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

З огляду на відсутність органів, уповноважених державою на звернення до суду з цим позовом про зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити дії щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., то такий позов подано прокурором у межах своєї компетенції, передбаченої статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

За приписами частин першої та третьої статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Правовий статус виконавчих органів рад визначає стаття 11 Закону №280/97-ВР, згідно з частинами першою та другою якої виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Загальна компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена статтею 25 Закону №280/97-ВР, за правилами якої вказані органи правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад встановлює стаття 26 Закону №280/97-ВР, згідно з приписами пункту 44 частини першої якої виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання:

30) прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону №280/97-ВР підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Також нормами частини першої статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним України кодексом віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376). Відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 5 вказаного Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

У Державному реєстрі прав відповідно до статті 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до частини третьої статті 182 Цивільного кодексу України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що Старобогородчанська сільська рада, яка уповноважена управляти комунальним майном, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади. Крім того, без реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій якими порушуються інтереси територіальної громади.

В спірному випадку листом № 395/01.1-20 від 23.03.2026 та заявою від 15.04.2026 про визнання позову Старобогородчанська сільська рада підтвердила факт, що право власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., Старобогородчанською сільською радою не оформлено у зв`язку із відсутністю коштів, заходів для здійснення державної реєстрації на вказане комунальне майно не вжито (а.с. 33).

Отже, бездіяльність відповідача в цьому випадку є триваючою, жодних заходів щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м., відповідачем не вжито.

З огляду на встановлені вище обставини та визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку задовольнити позов Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Мартинюка Ігоря Івановича до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невчиненні дій, спрямованихо на формлення та державну реєстрацію права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.; зобов`язати Старобогородчанську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області вчинити дії щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Враховуючи зміст частини другу статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються. Доказів понесення інших витрат суду не подано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Мартинюка Ігоря Івановича (, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48, 76019) в інтересах держави до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (77712, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., с. Старі Богородчани, вул. Франка, буд. 1, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

Визнати протиправною бездіяльність Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, яка полягає у невчиненні дій, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Зобов`язати Старобогородчанську сільську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області вчинити дії щодо оформлення та державної реєстрації права власності на будинок культури, що знаходиться за адресою: с. Нивочин, вул. В. Стефаника, 60-Б Старобогородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 670 кв. м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.