Справа № 420/24162/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 року №13807/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 680000, 00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 року №13808/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 12240,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позовних вимог представник позивача, з покликанням на фактичні обставини справи, зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» 02.04.2025 отримано податкові повідомлення-рішення, а саме:

форми «С» від 28.03.2025 р№13807/15-32-09-07-04, у відповідності до якого встановлено порушення п.п.14.1.212 («б») п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями), ст.15 Закону №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями, ч.1, 4 ст.29 Закону №3817-XI від 18/06/2024 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», на підставі п.п.54.3.3. п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та п.15 ч.2 ст.73 Закону України №3817-XI від 18/06/2024 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» та застосовано штрафні санкції у сумі 680000,00 грн. (шістсот вісімдесят тисяч гривень 00 копійок);

форми «ПС» від 28.03.2025 року №13808/15-32-09-07-04 від 28.03.2025, у відповідності до якого встановлено порушення п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами), на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 п.117.1 ст.117 Податкового кодексу України та застосовано штрафні санкції у сумі 12240,00 грн. (дванадцять тисяч двісті сорок гривень 00 копійок). Вказані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі Акту від 10.03.2025 року №10344/15-32-09-07-04 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) було проведено перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Представник позивача вказує, що зазначеною перевіркою Головне управління ДПС в Одеській області встановлено порушення, а саме:

п.63.3 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- VI (зі змінами і доповненнями) та п.п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588;

п.п.14.1.212 («б») п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями), ст.15 Закону №481, ч.1 ст.29 Закону №3817, ч.4 ст.29 Закону №3817.

Представник позивача вказує, 18.06.2025 ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» отримано рішення від 12.06.2025 за №17064/6/99-00-06-03-01-06, у відповідності до якого ДПС України залишило без змін ППР Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04, від 28.03.2025 №13808/15-32-09-07-04, а скаргу - без задоволення.

З посиланням на норми податкового законодавства, представник позивача зазначає, що податкове законодавство пов`язує обов`язок з подання звітності про об`єкти оподаткування з наявністю обов`язку по сплаті податків щодо такого об`єкта.

Представник позивача зазначає, що, як встановлено в ході фактичної перевірки, ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» використовувало у своїй господарській діяльності орендовані транспортні засоби та сільськогосподарську техніку (комбайни, трактори).

Наведені в акті перевірки об`єкти, з якими контролюючий орган пов`язує необхідність подання повідомлення за формою №20-ОПП, використовувалися скаржником у господарській діяльності на підставі договорів оренди, у зв`язку з чим за цими договорами у ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» не виникає обов`язку щодо сплати податків, оскільки означені об`єкти належать на праві власності іншим юридичним особам.

Крім того, за твердженням представника позивача, норми ПК України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно п.117.1 ст.117 ПК України.

Представник позивача зауважує, що посилання контролюючого органу на строки, встановлені наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» №1588 від 09.12.2011 є помилковим, оскільки санкція ст.117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно кодексом.

У позовній заяві вказано, що підстав для застосування пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.117.1 ст.117 ПК України і визначення штрафу в сумі 12240,00 грн за неподання 20-ОПП із посиланням на п.63.3 ст.63 є невірним застосуванням норм ПК України, оскільки наказом від 24.02.2025 за №2036-п було призначено фактичну перевірку з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів. Тобто, перевірка не проводилася з питань дотримання платником податку своєчасності та правильності подання податкової фінансової чи іншої звітності за період діяльності згідно ст.102 ПК України.

Отже, на переконання представника позивача, Головне управління ДПС в Одеській області незаконно застосувало до ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» штрафну санкцію за неподання повідомлення 20-ОПП, оскільки в наказі від 24.02.2025 р. за №2036-п «Про проведення фактичної перевірки» питання не відносилися до предмету перевірки. На думку представника позивача, висновки ГУ ДПС в Одеській області про порушення ТОВ «Миколаївка.» п.177.1 ст.117 ПК України за неподання повідомлення за формою №20-ОПП є необґрунтованими.

Представник позивача також вказує про безпідставність висновків Головного управління ДПС в Одеській області щодо обов`язку реєстрації ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» як платника акцизного податку.

Як зазначається у позовній заяві, у 2024 році ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» укладено договори на надання послуг по перевезенню вантажу із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 за №4 від 17.06.2024 та №5 від 18.06.2024 відповідно.

Представник позивача звертає увагу, що п.3.6. р.3 «Обов`язки замовника» Договорів №4 від 17.06.2024 та №5 від 18.06.2024 передбачено здійснювати за власний рахунок заправку техніки пальним, але в будь-якому випадку це не буде означати передачі (відпуск, реалізацію, відвантаження) пального Виконавцю та не потягне за собою переходу до останнього, права власності на пальне, або право розпорядження пальним.

Крім вищезазначеного, представник позивача вказує, що послуги перевезення урожаю сільськогосподарських культур урожайності 2024 року, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 здійснювали з полів, що знаходяться у власності та користуванні ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» для його вивантаження на території току, що належить на праві власності ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» та знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Сергіївська селищна рада, комплекс будівель та споруд №7, буд. б/н.

Отже, за висновком представника позивача, заправка автомобілів виконавців здійснювалися виключно для власного споживання.

Підсумовуючи вищенаведене, представник позивача вважає, що податкове повідомлення-рішення від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04 на суму 680000,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 28.03.2025 №13808/15-32-09-07-04 на суму 12240,00 грн є протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача.

До суду надійшов відзив Головного управління ДПС в Одеській області, в якому відповідач стверджує, що уважно дослідивши положення позовної заяви ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», Головне управління ДПС в Одеській області не погоджується з виставленими позовними вимогами, вважає доводи позивача необґрунтованими.

Представник відповідача вказує, що Головне управління ДПС в Одеській області на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.02.2025 №2036-п та відповідно до направлень від 25.02.2025 №3722/15-32-09-07-04, від 25.02.2025 №3720/15-32-09-07-04 проведено фактичну перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» за адресою господарського об`єкта: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Сергіївська с/р, комплекс будівель та споруд №8, буд. б/н, з 26 лютого 2025 року тривалістю 10 діб, за період з 04.11.2023 року по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відзиві на позовну заяву вказано, що 26.02.2025 у ході проведення фактичної перевірки уповноваженій особі підприємства був вручений письмовий запит від 26.02.2025 б/н про надання документів та відомостей, які стосуються предмета перевірки та забезпечення доступу до їх оригіналів. Підприємством були надані до перевірки копії наступних документів (повернуті платнику по закінченню перевірки, за виключенням вказаних в додатках), зокрема: картки субрахунку 203, довідка про об`єм баків техніки, дорожні листи трактора, акти інвентаризації пального, акти списання, договори про повну матеріальну відповідальність, накази про призначення та звільнення, договори оренди, подорожні листи вантажного автомобіля, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, журнал реєстрації наказів, накази про встановлення витрат пального, договори купівлі-продажу, договори на виконання робіт/наданих послуг, картки субрахунків 104, 105, 106, 631, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, акти виконаних робіт/наданих послуг, оборотно-сальдові відомості по субрахунку 203, пояснення від 07.03.2025 №12, лімітно-забірні картки, реєстри приймання зерна від шофера.

Представник відповідача звертає увагу суду, що у ході дослідження документів, які надані до проведення перевірки та інформації з баз контролюючого органу, встановлений факт неподання та/або несвоєчасне подання об`єктів у відомостях за формою 20-ОПП, а саме:

автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 (період використання з березня 2024 року, фактична дата подання 27.12.2024);

трактор колісний John Deere 8420 НОМЕР_2 , реєстраційний номер № НОМЕР_3 (період використання з серпня 2024 року, фактична дата подання не поданий);

автомобіль Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_4 (період використання з 08.11.2024, фактична дата подання 27.12.2024);

комбайн зернозбиральний Class Lexion 670, реєстраційний номер НОМЕР_5 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S670STS, реєстраційний номер НОМЕР_6 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S680STS, реєстраційний номер НОМЕР_7 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S670STS, реєстраційний номер НОМЕР_8 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

трактор Buller versalite (період використання з 17.09.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_9 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_10 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_11 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий).

У відзиві на позовну заяву зауважується, що до проведення перевірки був наданий, зокрема договір про надання послуг по перевезенню вантажу від 17.06.2024 №4, укладений між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ «Миколаївка.». Пунктом 1.1. договору №4 передбачено, що предметом договору є надання виконавцем послуг по перевезенню зернових культур автотранспортом виконавця. Пунктом 3 договору №4 передбачено, що за умови відсутності дизпалива своєчасно надавати його необхідний обсяг виконавцю. Пунктом 3.6 договору №4 передбачено, що замовник здійснює за власний рахунок заправку техніки пальним. Виконання робіт ФОП ОСОБА_1 по перевезенню вантажу підтверджується актом виконаних робіт №2 від 05.07.2024, подорожніми листами за період з 22.06.2024 05.07.2024 виключно, реєстрами приймання зерна від шофера за цей період. Згідно платіжної інструкції від 31.07.2024 №663, ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» були перераховані ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 62388 грн за послугу з перевезення вантажу згідно акту №2 від 05.07.2024.

Представник відповідача зауважує, що як вбачається зі звіту на перевезення зерна від комбайна, ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» здійснювало заправку дизельним пальним автомобіля КАМАЗ №29-71 в наступні дати: 22.06.2024 100 л; 26.06.2024 100 л; 30.06.2024 100 л; 02.07.2024 50 л; 04.07.2024 100 л. Всього 450 л.

У відзиві на позовну заяву зазначається, що до перевірки були надані пояснення від 07.03.2025 №12 наступного змісту:

« 17 червня та 18 червня 2024 року підприємством було укладено договори на надання послуг по перевезенню вантажу з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 виключно для перевезення врожаю з поля. Перевезення вантажу здійснювалося транспортними засобами виконавців, а саме: КАМАЗ (державний номерний знак НОМЕР_12 ) та КАМАЗ (державний номерний знак НОМЕР_13 ). У день закінчення робіт були складені акти виконаних робіт, згідно яких провели розрахунки з виконавцями. Інші договори з даними ФОП не заключались.»

Представник відповідача доходить висновку, що за договором про надання послуг по перевезенню вантажу від 17.06.2024 №4, надавались виключно послуги, без передачі ФОП ОСОБА_1 у користування ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» автомобіля КАМАЗ №29-71, інших обставин зі змісту відповідного договору не вбачається.

Крім цього, представник відповідача вказує, що операції з заправки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» автомобіля КАМАЗ №29-71 дизельним пальним в кількості 450 л. (22.06.2024, 30.06.2024, 04.07.2024), який належить на праві власності ОСОБА_1 , не підпадають під норму, встановлену п.п. 14.1.212 (б) п. 14.1 ст. 14 ПК України, та не відносяться до власного споживання, є реалізацією пального та потребують отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою розташований склад ПММ, наявні ємності в кількості 7 (загальна місткість 110000 л), з яких відбувається заправка транспортних засобів, техніки, в тому числі КАМАЗ №29-71

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04, представник відповідача вказує, що за договорами про надання послуг по перевезенню вантажу від 17.06.2024 №4, надавались виключно послуги, без передачі ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у користування ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» автомобілів. Тобто, виходячи з обставин справи, перевезення вантажу, а саме зернових культур, здійснювалося виконавцями особисто, з використанням власних транспортних засобів. Окрім цього, згідно умов договору, Замовник зобов`язується оплачувати послуги перевезення, тобто сам результат роботи (факт перевезення, підтверджений актом виконаних робіт), а не користування автомобілем. Всі інші умови договору не змінюють правової природи зобов`язання.

Представник відповідача доходить висновку, що у цьому випадку, з огляду на обставини справи, перевезення зернових культур здійснювалося автомобілями КАМАЗ, що є вантажними автомобілями загального призначення та використовуються для транспортування вантажів, і при цьому не є технікою виключно для агропромислового комплексу. Так само, як і процес перевезення зернових культур не здійснюється виключно на землях сільськогосподарського призначення.

Отже, за висновком представника відповідача, суб`єктом господарювання не було дотримано одночасне виконання умов, що передбачаються положеннями пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.03.2025 №13808/15-32- 09-07-04 у відзиві на позовну заяву зазначається, що повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Підсумовуючи, представник відповідача вказує, що за розглядом матеріалів перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області до ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» застосовано штрафні санкції у розмірі 12240,00 грн (12 х 1020 грн) за 12 одиниць непоставлених об`єктів на облік у контролюючому органі, шляхом подання повідомлення за формою №20-ОПП.

Отже, за висновком представника відповідача, доводи наведені у позовній заяві не спростовують порушення, встановлене перевіркою та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням вищевикладеного, податкові повідомлення-рішення від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04 про застосування штрафу в сумі 680000,00 грн та від 28.03.2025 №13808/15-32-09-07-04 про застосування штрафу в сумі 12240,00 грн є повністю обґрунтованими.

Стислий виклад відповіді на відзив.

Не погоджуючи з доводами представника Головного управління ДПС в Одеській області, представник позивача у відповіді на відзив зазначає у якості додаткової підстави на підтвердження позовних вимог, зазначає про те, що відповідачем ні разом з наказом №2036-п від 24.02.2025 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», ні в ході проведення перевірки не зазначено підстав для проведення фактичної перевірки у відповідності до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

У відповіді на відзив зазначається, що позицію Головного управління ДПС в Одеській області слід вважати суперечливою, адже у наказі про проведення перевірки серед підстав її проведення відсутнє посилання на другу передбачену нею фактичну підставу, а міститься лише посилання на проведення попередньої аналізу податкової інформації, яка свідчить про «можливі» порушення законодавства у сфері зберігання та обігу пального. Відповідно, позиція контролюючого органу про те, що підставою для проведення перевірки було саме здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального не знаходить свого підтвердження. На переконання представника позивача, вказане вище дає право вважати про незаконність винесення наказу №2036-п від 24.02.2025 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Інші доводи позивача наведені у відповіді на відзив аналогічні за своїм змістом доводами, викладеним у позовній заяві.

Стислий виклад заперечень на відповідь на відзив.

Представник відповідача заперечує проти доводів наведених у відповіді на відзив, зауважує, що, як вбачається з змісту наказу від 24.02.2025 №2036-п, в ньому чітко визначені підстави п.п.80.2.5 для проведення перевірки - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального з урахуванням попередньо проведеного аналізу податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення законодавства у сфері зберігання та обігу пального.

В запереченнях на відповідь на відзив зауважується, що норма пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» покладені на відповідача.

Окрім цього, за твердженням представника відповідача, матеріалами справи зафіксовано, що за перевіряємий період, відповідно до даних «ЄРАН-2019», за період з 04.11.2023-17.01.2025 підприємство отримало пальне в загальній кількості 259883 л, а відповідно з відомостями ЄРПН за період з 04.11.2023-17.01.2025 підприємство придбало пальне в загальній кількості 280999 л.

Отже, за твердженням представника відповідача, підлягає встановленню та дослідженню обсяг фактично отриманого пального та напрям його використання. Тобто, з вказаної інформації можна встановити, які саме можливі порушення було допущено позивачем та які норми права ймовірно порушені при цьому платником податків.

Представник відповідача звертає увагу суду, що як вбачається із наказу, фактична перевірка господарської діяльності позивача призначена «з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального». Відповідно до зазначеної у наказі мети проведення фактичної перевірки чітко вбачається, що контролюючим органом будуть перевірятись, зокрема і питання правильності обліку та обігу пального. Згідно з пунктом 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, пальне.

Додатково, представник відповідача вказує, що відповідно до наведених аргументів, що викладені у відзиві на позовну заяву, у повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

Інші доводи представника наведені у запереченні на відповідь на відзив аналогічні за змістом доводам, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 29 липня 2025 року позовну заяву залишив без руху, надав позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків шляхом надання до суду доказів про сплату судового збору у розмірі 8306,88 грн.

Ухвалою від 28.08.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» зареєстровано 26.06.2012 та здійснює господарську діяльність за наступними кодами КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткованням; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі пп.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1, пп.19-1.1.14 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, пп.80.2.5 п.80-2 ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI та наказу від 24.02.2025 №2036 Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» з 26.02.2025 тривалістю 10 діб.

На підставі проведеної перевірки господарських об`єктів за адресами: 67794, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Миколаївка, вул. Центральна, буд. 62 та Одеська область, Білгород-Дністровський район, Сергіївська с/р, комплекс будівель та споруд №8, буд. б/н, через які здійснює господарську діяльність ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», складено Акт про результати фактичної перевірки, з питань додержання суб`єктами господарювання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 10.03.2025 №10344/15-32-09-07-04.

Зазначений Акт перевірки підписано від товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» директором товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» - Мараджи Федором Іордановичем з такими зауваженнями: «З висновками акту не згоден. Заперечення будуть надані.».

У висновку Акта перевірки встановлені такі порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.», зокрема:

оптова торгівля пальним або зберігання пального без наявності ліцензії відповідальність за п.15 ч.2 ст.73 Закону №3817-ІХ;

інші порушення податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладений на органи Державної податкової служби: не відображення/несвоєчасне відображення об`єктів у відомостях за формою 20-ОПП.

У висновках Акта перевірки зазначено:

«За порушення п.63.3 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями) та п.п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588, передбачена відповідальність згідно з п.117.1 ст.117 цього Кодексу;

За порушення п.п.14.1.212 («б») п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами), ст.15 Закону №481, ч.1 ст.29 Закону №3817, ч.4 ст.29 Закону №3817, передбачена відповідальність згідно з п.15 ч.2 ст.73 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

На підставі Акта перевірки від 10.03.2025 №10344/15-32-09-07-04 Головним управління ДПС в Одеській області складено:

податкове повідомлення-рішення №13807/15-32-09-07-04 від 28.03.2025, яким встановлено порушення передбачене п.п. 14.1.21-2 («б») п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами), ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями, ч.1, 4 ст.29 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», відповідальність передбачена п.15 ч.2 ст.73 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» та призначено фінансову санкцію у сумі 680000,00 грн;

податкове повідомлення рішення №13808/15-32-09-07-04 від 28.03.2025, який встановлено порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, відповідальність передбачена пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями та призначено фінансову санкцію у сумі 12240,00 грн.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, товариство з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» направило до Державної податкової служби України скаргу від 16.04.2025 №24 на податкові повідомлення рішення, прийняті Головним управління ДПС в Одеській області.

Рішенням про результати розгляду скарги від 12.06.2025 №17064/6/99-00-06-03-01-06 залишено без змін ППР Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04, №13808/15-32-09-07-04, а скаргу без задоволення.

Вважаючи протиправними прийнятті Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення рішення від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04, №13808/15-32-09-07-04, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Надаючи оцінку наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.02.2025 №2036-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», суд виходить з такого.

Згідно з висновками Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23, податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

У зазначеній постанові суду Судова палата, також, акцентувала увагу на застосовності у спорах цієї категорії висновків Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Судова палата звернула увагу на наявність істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

В подальшому, на розвиток викладеної у постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 правової позиції, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23 звернув увагу, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.

Однак, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України таких встановлює дві: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.

Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.

Судова палата у постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23 наголосила, що, оскільки, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23.

Як слідує з матеріалів справи, податковим органом на підставі підпунктів 19-1.4. пункту 19-1.1 статті 19, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, а саме: здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального, з урахуванням попередньо проведеного аналізу податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення законодавства у сфері зберігання та обігу пального, винесено наказ від 24.02.2025 №2036-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Відповідно до п. 1 цього наказу, наказано провести фактичну перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.», код за , за податковою адресою: 67794, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Миколаївка, вул.Центральна, буд.62 та адресою господарського об`єкта: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Сергіївська с/р, комплекс будівель та споруд № 8, буд. б/н з 26 лютого 2025 року тривалістю 10 діб.

Перевірку провести за період діяльності з 04.11.2023 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Відтак вказаний наказ чітко відображає законодавчо визначену підставу для проведення перевірки та проміжок часу. Вказаний наказ не має істотних недоліків, а отже відсутні підстави стверджувати про те, що контролюючим органом неправомірно проведено перевірку у спірному випадку.

Окрім того, текст наказу повністю кореспондується з інформацією, наведеною у доповідній записці начальника Управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області від 18.02.2024 №175/15-32-09-07-04.

За таких обставин, суд відхиляє твердження представника позивача щодо незаконності винесення наказу №2036-п від 24.02.2025 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить з такого.

Так, спірні податкові повідомлення-рішення базуються на викладених в Акті перевірки висновках контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

п.63.3 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями), п.п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588;

п.п.14.1.212 («б») п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами), ст.15 Закону №481, ч.1 ст.29 Закону №3817, ч.4 ст.29 Закону №3817.

Щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» п.63.3 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями) та п.п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588.

В акті перевірки зазначено, що в ході дослідження документів, які надані до проведення перевірки та інформації з баз контролюючого органу, встановлений факт неподання та/або несвоєчасне подання об`єктів у відомостях за формою 20-ОПП, а саме:

автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 (період використання з березня 2024 року, фактична дата подання 27.12.2024);

трактор колісний John Deere 8420 НОМЕР_2 , реєстраційний номер № НОМЕР_3 (період використання з серпня 2024 року, фактична дата подання не поданий);

автомобіль Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_4 (період використання з 08.11.2024, фактична дата подання 27.12.2024);

комбайн зернозбиральний Class Lexion 670, реєстраційний номер НОМЕР_5 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S670STS, реєстраційний номер НОМЕР_6 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S680STS, реєстраційний номер НОМЕР_7 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere S670STS, реєстраційний номер НОМЕР_8 (період використання з 01.07.2024, фактична дата подання не поданий);

трактор Buller versalite (період використання з 17.09.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_9 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_10 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий);

комбайн зернозбиральний John Deere 9760 STS, реєстраційний номер НОМЕР_11 (період використання з 18.06.2024, фактична дата подання не поданий).

У зв`язку з чим, перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» вимог п.63.3 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) та п.п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588.

Надаючи оцінку означеним порушенням, суд виходять з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що:

Відповідно до Акта передачі-приймання майна від 18.06.2024, товариством з обмеженою відповідальністю «НІПОН АГРОСЕРВІС» передано в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» наступне майно:

комбайн зернозбиральний, John Deere 9760 STS, 2005 р.в., заводський номер НОМЕР_14 , державний номер НОМЕР_15 ;

комбайн зернозбиральний, John НОМЕР_16 , 2004 р.в., заводський номер НОМЕР_17 , державний номер НОМЕР_10 ;

комбайн зернозбиральний, John НОМЕР_16 , 2006 р.в., заводський номер НОМЕР_18 , державний номер НОМЕР_19 .

Відповідно до Акту приймання-передачі №1 від 17.09.2024, СК «СЕРГІЇВКА» передано у оренду ТОВ «МИКОЛАЇВКА» наступне майно:

трактор Buller versatile.

Відповідно до Акту передачі-приймання майна №1 від 01.07.2024, товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ ОКСІМ» передано товариству з обмеженою відповідальністю «МИОЛАЇВКА.» в оренду наступне майно:

комбайн зернозбиральний CLAAC LEXION 670, серійний (заводський) номер кузова/шасі НОМЕР_20 ; державний номерний знак НОМЕР_5 ; рік випуску: 2012;

комбайн зернозбиральний JOHN DEERE S680S STS, серійний (заводський) номер кузова/шасі НОМЕР_21 ; державний номерний знак НОМЕР_22 ; рік випуску: 2014;

комбайн зернозбиральний JOHN DEERE S670S STS, серійний (заводський) номер кузова/шасі НОМЕР_23 ; державний номерний знак НОМЕР_6 ; рік випуску: 2014;

комбайн зернозбиральний JOHN DEERE S680S STS, серійний (заводський) номер кузова/шасі НОМЕР_24 ; державний номерний знак НОМЕР_7 ; рік випуску: 2014.

Відповідно до Акту передачі-приймання майна №1 від 01.07.2024 товариством з обмеженою відповідальністю «СУЗІР`Я АГРО» передано в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» наступне майно:

комбайн зернозбиральний JOHN DEERE S670S STS, серійний (заводський) номер кузова/шасі НОМЕР_25 ; державний номерний знак НОМЕР_8 ; рік випуску: 2014.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, Головне управління ДПС в Одеській області на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.02.2025 №2036-п та відповідно до направлень від 25.02.2025 №3722/15-32-09-07-04, від 25.02.2025 №3720/15-32-09-07-04 проведено фактичну перевірку ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» за адресою господарського об`єкта: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Сергіївська с/р, комплекс будівель та споруд №8, буд. б/н, з 26 лютого 2025 року тривалістю 10 діб, за період з 04.11.2023 року по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п. 63.3 ст. 63 ПКУ, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Проте, слід зазначити, що відповідно до пункту 63.3. статті 63 ПК України, одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1. статті 22 ПК України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку. Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування. Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо). Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Довідник об`єктів оподаткування розміщено на офіційному сайті ДПС України.

Відповідно до п.117.1. ст.117 ПК України, неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог, установлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

У постановах від 18 листопада 2022 року у справі № 824/1298/18-а, від 28 вересня 2022 у справі № 160/3561/20, від 04 травня 2022 року у справі № 160/12341/19, від 15 лютого 2022 року у справі № 160/2155/20, від 03 червня 2021 року у справі № 640/7244/19, від 20 травня 2021 року у справі № 560/3008/19, від 21 липня 2020 року у справі №826/14197/17 КАС ВС послідовно виходив з того, що встановлений факт неподання платником податків повідомлення за формою 20-ОПП є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі п. 117.1 ст. 117 ПК України.

В подальшому указана правова позиція була підтримана і в постановах КАС ВС від 01 березня 2023 року № 200/3904/21 (пункти 166-178) та від 04 квітня 2023 року у справі № 120/15979/21-а, в яких також констатовано відсутність достатніх підстав для відступу від вищезазначеної позиції.

До того ж, у постанові від 10.11.2022 у справі № 640/23530/21 колегія суддів КАС ВС визнала необґрунтованими твердження платника податків про те, що спеціальної норми, яка б передбачала відповідальність за неповідомлення про об`єкти оподаткування, положеннями ПК України не встановлено, тоді як відповідальність за неподання повідомлення за формою № 20-ОПП не може наставати за пунктом 117.1 статті 117 ПК України, оскільки цією нормою встановлено відповідальність за порушення строків, встановлених саме цим Кодексом, проте строк подання форми № 20-ОПП встановлений іншим нормативним актом Порядком № 1588.

Натомість, у спірних правовідносинах податковий орган застосував до платника податків штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог пункту 63.3. статті 63 ПК України відповідно до пункту 117.1. статті 117 ПК України за результатами саме фактичної перевірки.

Суд зазначає, що, за приписами ст.80 ПК України, є декілька підстав проведення фактичної перевірки, дослідивши які є очевидним висновок, що метою фактичної перевірки не може бути встановлення вірності строків подання форми 20-ОПП, яка не є податковою звітністю, за жодним з пунктів ст.80 ПК України.

Зміст пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України не наділяє відповідача повноваженнями на дослідження під час проведення фактичної перевірки питань подання платником повідомлення за формою №20-ОПП, оскільки таке повідомлення не є документом, наявність якого належить до предмета контролю у ході проведення фактичної перевірки у цих правовідносинах..

Отже, суд доходить висновку, що у спірному випадку податковий орган вийшов за межі своїх повноважень, оскільки питання щодо дотримання платником податків вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8 Порядку №1588 не може бути предметом фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, адже повідомлення про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) не пов`язане із здійсненням контролю за дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відтак, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13808/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 12240,00 грн.

Щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» п.п. 14.1.212 («б») п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами), ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями, ч.1, 4 ст.29 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

В акті перевірки зазначено, що операції із заправки ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» автомобіля КАМАЗ №29-71 дизельним пальним в кількості 450 л. (22.06.2024, 26.06.2024, 30.06.2024, 04.07.2024), який належить на праві власності ОСОБА_1 , не підпадають під норму, встановлену п.п.14.1.212 («б») п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами) та не відносяться до власного споживання, є реалізацією пального та потребують отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою розташований склад ПММ, наявні ємності в кількості 7 (загальна місткість 110000 л.), з яких відбувається заправка транспортних засобів, техніки, в тому числі КАМАЗА №29-71.

Контролюючим органом вказано, що при аналогічних умовах в період з 22.06.2024 до 05.07.2024 ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» здійснена реалізація дизельного пального ФОП ОСОБА_2 в кількості 500 літрів (договір на надання послуг по перевезенню вантажу від 18.06.2024 №5, акт списання товарів №288 від 05.07.2024, обротно-сальдова відомість за липень 2024 року, акт виконаних робіт від 05.07.2024 №1, платіжна інструкція від 31.07.2024 №662, звіт на перевезення зерна від комбайна (КАМАЗ №49-90), видача пального: 22.06.2024 100 л., 26.06.2024 100 л., 30.06.2024 100 л., 03.07.2024 100 л., 05.07.2024 100 л., подорожні листи вантажного автомобіля за період з 22.06.2024 05.07.2024, реєстри приймання зерна від шофера за цей же період).

За висновками контролюючого органу, підприємством порушені норми п.п.14.1.212 («б») п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами) ст.15 Закону №481, ч.1 ст.29 Закону №3817, ч.4 ст.28 Закону №3817.

Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» (замовник) укладено договір на надання послуг по перевезенню вантажу №4 від 17.06.2024, предметом якого є надання виконавцем послуг по перевезенню зернових культур автотранспортом виконавця.

Пунктом 3.6. Договору №4 від 17.06.2024 встановлено обов`язок замовника, зокрема здійснювати за власний рахунок заправку техніки пальним, але в будь-якому випадку це не буду означати передачу (відпуск, реалізацію, відвантаження) пального виконавцю та не потягне за собою переходу до останнього, права власності на пальне, або право розпорядження пальним.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що 22.06.2024, 26.06.2024, 30.06.2024, 04.07.2024 в межах Договору №4 від 17.06.2024, ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» заправлено автомобіль КАМАЗ №29-71 дизельним пальним в кількості 450 л., який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Аналогічний за змістом договір укладено що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» (замовник) укладено договір на надання послуг по перевезенню вантажу №5 від 18.06.2024, предметом якого є надання виконавцем послуг по перевезенню зернових культур автотранспортом виконавця.

Пунктом 3.6. Договору №5 від 18.06.2024 встановлено обов`язок замовника, зокрема здійснювати за власний рахунок заправку техніки пальним, але в будь-якому випадку це не буду означати передачу (відпуск, реалізацію, відвантаження) пального виконавцю та не потягне за собою переходу до останнього, права власності на пальне, або право розпорядження пальним.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що з 22.06.2024 до 05.07.2024 в межах Договору №5 від 18.06.2024, ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» заправлено автомобіль КАМАЗ №49-90 дизельним пальним в кількості 500 л., який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до пп. 14.1.212. ПК України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до пп.14.1.212. ПК України, до власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам;

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті «б» цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Суб`єктами господарювання можуть укладатись різного виду господарські та цивільно-правові договори щодо підакцизних товарів (продукції), - з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України, тому не завжди вони є операцією з реалізації (продажу), оскільки його віднесення до такого типу операцій залежить від виду цивільно-правового чи господарсько-правового договору, на підставі якого здійснюється такий відпуск (постанова Верховного Суду від 20.08.19р. у справі №808/3438/16).

Тобто, законодавець чітко визначив, за якими правочинами передача пального може підпадати під поняття реалізації пального.

Судом встановлено, що в процесі здійснення господарської діяльності у ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» існувала потреба в перевезенні зернових культур. З цією метою між позивачем та третіми особами (перевізниками) укладаються договори на надання послуг по перевезенню вантажу.

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що з усіма перевізниками, вказаними відповідачем в Акті перевірки, укладено договори на надання послуг по перевезенню вантажу за типовою формою позивача, яка передбачає ідентичні умови, в т.ч. і саме забезпечення перевізника пальним під час надання останнім послуг перевезення.

Як встановлено судом вище, в укладених позивачем договорах на надання послуг по перевезення вантажу, виконавці зобов`язуються надати послуг по перевезенню зернових культур позивача, а позивач здійснює оплату заявлених робіт. При цьому, позивач зобов`язується здійснювати за власний рахунок заправку техніки виконавців пальним, але не надає право розпорядження пальним.

Отже, згідно умов договорів на надання послуг по перевезенню вантажу, укладених позивачем з виконавцями, при заправці ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» їхніх транспортних засобів: до виконавців не переходить право власності або розпорядження пальним, тобто власником пального після заправки залишається ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Водночас, у цьому контексті суд виходить з того, що кваліфікація спірних операцій має здійснюватися не лише формально за умовами укладених договорів, а виходячи з їх фактичного економічного змісту та реального способу виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «МИКОЛАЇВКА.» здійснювало систематичне забезпечення дизельним пальним транспортних засобів, які належать фізичним особам-підприємцям та використовувалися ними для виконання господарських перевезень. При цьому пальне відпускалося безпосередньо у паливні баки транспортних засобів у процесі здійснення перевезень зернових культур.

Посилання позивача на положення договорів щодо відсутності переходу права власності на пальне не змінює правової природи спірних операцій, оскільки для цілей оподаткування акцизним податком вирішальним є сам факт відпуску (передачі) пального іншому суб`єкту господарювання для використання у його діяльності, а не формальне закріплення умов про право власності у договірних положеннях.

Крім того, суд враховує, що норми пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України передбачають виключний перелік умов, за яких заправлення пального може бути віднесене до операцій власного споживання. Водночас, у цьому випадку відсутнє належне підтвердження одночасного дотримання всіх передбачених законом умов, зокрема щодо заправлення в паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника.

У зв`язку з вищенаведеним, суд доходить висновку, що дії позивача, у розумінні ПК України, фактично призводили до передачі (відпуску) пального третім особам для використання у їхній господарській діяльності, що відповідно до вимог податкового законодавства підпадає під ознаки реалізації пального та потребує дотримання встановленого державного регулювання, зокрема отримання відповідної ліцензії.

За таких обставин, контролюючий орган обґрунтовано кваліфікував спірні операції як порушення вимог п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України та правомірно застосував до позивача фінансову санкцію, передбачену законодавством.

Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 680000,00 грн.

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №825/1391/17, оскільки вказана практика не є релевантною до правовідносин за позовом ТОВ «МИКОЛАЇВКА.».

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. У постанові від 19.05.2020 справа № 910/719/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Так, у справі №825/1391/17 досліджувались факти надання сільськогосподарських послуг за договорами підряду, зокрема щодо внесення мінеральних добрив під сільськогосподарські культури, щодо посіву сільськогосподарських культур, щодо внесення гербіцидів та щодо збирання врожаю.

Отже, правовідносини у справі №825/1391/17 та правовідносини у справі №420/24162/25, не є подібними.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 8306,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.07.2025 №743. Вказаний розмір судового збору розрахований виходячи з ціни позову, яка включає суми грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13807/15-32-09-07-04 (у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 680000,00 грн) та №13808/15-32-09-07-04 (у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 12240,00 грн).

Отже, ціна позовну у цій справі складає 692240,00 грн.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2025 року №13808/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 12240,00 грн.

Тобто, у відсотковому співвідношенні судом задоволено 2% (з округленням) розміру позовних вимог, що становить 12240,00 грн (сума задоволених вимог): 692240,00 грн х 100 (загальна ціна (сума) позову).

З урахуванням часткового задоволення позовної заяви майнового характеру у розмірі, що становить 2% від суми заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що розмір судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції від 30.07.2025 №743, що підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, становить 166,14 грн (з округленням) (8306,88 грн. (загальна сума судового збору) х 2%), пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» (вул. Центральна, буд. 62, с. Миколаївка, Білгород-Дністровський р-н, Одеська обл., 67794, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, Одеська обл., 65044, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.03.2025 №13808/15-32-09-07-04 в частині застосування штрафу 12240,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОЛАЇВКА.» суму сплаченого судового збору в розмірі 166,14 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО