Справа № 380/6048/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2026-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 травня 2026 рокум. ЛьвівСправа № 380/6048/25 пров. № А/857/26060/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Сала П.І., суддів Димарчук Т.М., Москаля Р.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву судді Москаля Ростислава Миколайовича про самовідвід в адміністративній справі № 380/6048/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» до Головного управління ДПС України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головне управління ДПС України у Рівненській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року у справі № 380/6048/25 суддя Москаль Р.М. подав заяву про самовідвід з підстави, визначеної у пункті 4 частини першої статті 36 КАС України.

Самовідвід мотивований тим, що головуючим суддею в суді першої інстанції є суддя ОСОБА_1, яка є хрещеною матір`ю дитини судді Москаля Р.М., а обидві сім`ї поєднують близькі відносини, засновані на хрещенні дитини. Ця обставина унеможливлює участь судді у розгляді цієї справи, оскільки з точки зору стороннього спостерігача участь судді Москаля Р.М. в перегляді постановленого суддею ОСОБА_1 судового рішення за об`єктивним критерієм ставитиме під сумнів безсторонність та неупередженість суду.

Вивчивши мотиви заявленого самовідводу, колегія суддів доходить висновку про його обґрунтованість з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (ч. 2 ст. 36 КАС України).

В силу положень ч. 1, 2 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Для розкриття змісту такої правової підстави для відводу (самовідводу) як "наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді" (п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України) доцільно звернутись до Кодексу суддівської етики, міжнародних стандартів поведінки судді та практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. ст. 6, 15 зазначеного Кодексу (із змінами, внесеними згідно з Рішенням З`їзду суддів від 18.09.2024) суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, установлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, незважаючи на будь-які зовнішні втручання, впливи, стимули, загрози або публічну критику.

Суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його не упередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід.

Як наголошено у Коментарі до Кодексу суддівської етики, який затверджений рішенням Ради суддів України від 02 березня 2026 року № 141, інститут самовідводу (відводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом як фундаментальних принципів. Він покликаний усунути будь-які сумніви, зокрема учасників судового провадження, в безсторонності та незалежності суду як такого, що може гарантувати справедливий розгляд відповідної справи, навіть якщо прямої заінтересованості судді в результатах розгляду справи немає, оскільки пріоритетною є суспільна довіра до суду.

Зміст статті 15 Кодексу передбачає дві форми реалізації інституту самовідводу судді: 1) у формі обов`язку судді; 2) у формі права судді.

Водночас судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви в його об`єктивності. Розглядаючи справу, в якій фігурує близька судді людина, йому дуже складно переконати суспільство у своїй неупередженості. Саме тому існують відповідні механізми, які запобігають виникненню будь-яких підозр. У разі якщо сумніви в неупередженості судді мають реальні підстави, питання має бути вирішено на користь самовідводу судді.

Критерій об`єктивності також пояснюється у Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Зокрема, відповідно до пункту 2.5 вказаних Принципів суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

При цьому у Коментарях до Принципів звернуто увагу на те, що "згода сторін не має значення". Навіть якщо сторони висловлюють згоду на участь у судовому процесі судді, який/яка вважає, що потрібно заявити самовідвід, подальша участь такого судді в розгляді справи не є виправданою. Справа в тому, що суспільство також зацікавлене в очевидно об`єктивному здійсненні правосуддя. Однак у більшості країн сторони судового процесу мають право офіційно відмовитися від вимог у зв`язку з будь-яким питанням щодо неупередженості. Така відмова, якщо вона належним чином обґрунтована, усуне заперечення щодо заявленої підстави для можливого відводу.

Крім того, вирішуючи справу "Газета Україна-Центр проти України" (заява № 16695/04, рішення від 15 липня 2010 року, пункти 28, 31, 32), Європейський суд з прав людини зазначив, що існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42).

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії: 1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді; 2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

Окрім цього, в рішенні від 1 жовтня 1982 року у справі "П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium, заява № 8692/79), яке заклало стандарти безсторонності та незалежності суду, Європейський суд з прав людини, встановивши порушення положень частини 1 статті 6, зазначив, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду. Необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Розглядаючи справу, в якій фігурує якась близька судді людина, йому дуже складно переконати суспільство у своїй неупередженості. Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Ураховуючи викладене, оцінивши наведені у заяві судді Москаля Р.М. мотиви для самовідводу та обставину, яка його зумовила, колегія суддів вважає, що вона є суттєвою та дійсно може поставити під сумнів безсторонність та неупередженість судді.

Відтак є підстави для задоволення заявленого самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КАС України у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першої статті 31 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 41, 243, 311, 321, 325 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Москаля Ростислава Миколайовича про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Москаля Ростислава Миколайовича від розгляду справи № 380/6048/25.

Передати справу для повторного автоматичного розподілу в порядку статті 31 КАС України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П. І. Сало
судді Т. М. Димарчук
Р. М. Москаль