Справа № 523/4791/26
Суддя: Боков О. М.
Дата ухвалення: 2026-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/4791/26
Провадження №2-а/523/87/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бокова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтересах якого діє Дубіна Олександр Анатолійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Дубіна О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що 01.03.2026 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № R387065 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за те, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП.

Представник позивача вважає, що вказана постанова є незаконною з наступних підстав. Так, в порушення вимог ст. 283 КУпАП зміст постанови не містить взагалі конкретний опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Також, у постанові від 01.03.2026р. зазначено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, при цьому, у постанові не зазначено саме дата повістки, як і не зазначено дату, час і до якого саме ТЦК та СП необхідно було прибути ОСОБА_1 . У постанові від 01.03.2026р. відсутні дані про те, у який саме спосіб повістка адресована ОСОБА_1 була спрямована на його адресу або вручена особисто йому. При цьому ОСОБА_1 має зареєстровану адресу проживання, АДРЕСА_1 та стверджує, що на його адресу не приходило впродовж 2024-2026р. ніяких повісток від ІНФОРМАЦІЯ_4 так і інших РТЦК та СП , він регулярно відвідує поштове відділення АТ "Укрпошта" № 65069 для отримання посилок інтернет магазинів " ТЕМУ ", " АЛІЕКСПРЕС ", але повісток від РТЦК та СП на його адресу не надходило. Таким чином, постанова від 01.03.2026р. не містить відомостей щодо вручення повістки позивачу.

На підставі викладено, позивач не погоджується із зазначеною постановою, бо вважає себе невинним, постанову № R387065 від 01.03.2026р. необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного представник позивача просить скасувати Постанову № R387065 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 , адміністративне провадження припинити та стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача судовий збір у розмірі 1064,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13.03.2026 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у ній, а також просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, вирішуючи питання, передбачені ст.ст. 9, 244 КАС України, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно військового квитка серії НОМЕР_1 від 18.11.2003 року, ОСОБА_1 призовною комісією Суворовського району міста Одеси визнаний придатним до військової служби. 29.04.2005 року на підставі наказу командира НОМЕР_2 від 29.04.05 № 62 демобілізований (звільнений) в запас.

01.03.2026 року постановою № R387065 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що ОСОБА_1 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (стаття 7 КУпАП).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим кодексом та іншими законами України.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За приписами ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року № 3, ця Інструкція визначає процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно з п. 3 розділу 2 Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Пунктом 6 цього ж розділу Інструкції визначено, що до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач зазначає, що обставини зазначені в постанові, не відповідають дійсності, оскільки жодної повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 він не отримував.

Як вбачається, з матеріалів справи оскаржувана постанова було винесено на підставі заяви особи від 28.02.2026 року, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Проте відповідачем не долучено таку заяву до справи в якості заперечення, що позбавляє суд пересвідчитись чи містить протокол посилання на докази, на підставі яких був зроблений висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, як вбачається з оспорюваної постанови, позивача визнано винним в тому, що

ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Оцінюючи зазначені в оспорюваній постанові порушення позивачем ст. 210-1 ч.3 КУпАП та ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд керується наступним.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені загальні обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Стаття містить 6 пунктів та декілька підпунктів.

Разом з тим, оспорювана постанова про адміністративне правопорушення взагалі не містить викладення самої суті адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Зокрема, не зазначено, яке саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію ним було вчинено. Дата, час та місце вчинення правопорушення також не зазначені.

Посилання в постанові на порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію з формулюванням: не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, не може замінити собою зазначення в постанові суті адміністративного правопорушення.

Копії самої повістки, доказів вручення її військовозобов`язаному, заяви ОСОБА_1 про визнання вини відповідачем суду не надано.

Інших доказів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, визначеного вимогам ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та ст. 210-1 ч.3 КУпАП, відповідачем не надано.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 177/525/17(2-а/177/23/17), згідно якої сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Статтею 77 ч. 2 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не надав доказів правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, гарантованого ч. 3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Досліджені під час судового розгляду докази у їх сукупності, не дають підстави стверджувати про наявність в діях позивача факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП.

Натомість, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги обов`язок відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо доказування правомірності свого рішення, принцип закріплений в Конституції України про необхідність доведення вини особи належними доказами, а не припущеннями та принципу, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягаю задоволенню, шляхом скасування постанови та закриття провадження по справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі суд керується наступним.

Згідно ст. 139 ч.1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 7, 9 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 2802/01/26 від 28.02.2026р. з адвокатом Дубіна Олександром Анатолійовичем, та Акту приймання-передачі наданих послуг, позивачем були понесені витрати, пов`язані з отриманням юридичної допомоги, в розмірі 15000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26 серпня 2024 року по справі № 932/10156/21.

Разом з тим, суд бере до уваги, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із виконаною роботою та пропорційним щодо предмета спору. Спір щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є складним, при цьому, вартість підготовки типового договору про надання правничої допомоги, вивчення нормативно-правової бази та аналіз судової практики, які були проведені адвокатом, не можна вважати пропорційними та співмірними характеру спору. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 3000 грн.

Також, в силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмір 1064,96 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 210-1 КУпАП, 73-77, 90, 205, 241-246, 251, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за № R387065 від 01.03.2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч. 3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ст.210-1 ч. 3 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривень 96 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 03.04.2026 року.

Суддя О.М.Боков