Справа № 380/398/26
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 рокусправа № 380/398/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 42 від 11.11.2025 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1989 на території російської федерації з 07.03.2000 по 17.08.2001, з 18.08.2001 по 03.08.2002, з 04.08.2002 по 24.08.2002, з 01.04.2003 по 26.12.2003, з 19.03.2004 по 19.01.2005, з 11.03.2005 по 25.01.2006, з 27.03.2008 по 30.11.2008, з 25.03.2009 по 24.11.2009, з 13.04.2010 по 09.11.2010, з 07.04.2011 по 21.11.2011, з 27.04.2012 по 17.11.2012, з 11.04.2013 по 04.12.2013, з 25.04.2014 по 05.12.2014;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди участі ОСОБА_1 у бойових діях з 28.03.2022 по 19.08.2022, з 25.08.2022 по 14.10.2022, з 20.10.2022 по 05.01.2023, з 16.01.2023 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 30.04.2024, з 16.05.2024 по 30.09.2024, з 18.10.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 31.05.2025, з 16.06.2025 по 01.10.2025 до страхового стажу з коефіцієнтом 1 місяць за 3 місяці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву про дострокову пенсію за віком ОСОБА_1 від 04.11.2025 та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.11.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 42 від 11.11.2025 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку із недостатністю страхового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу періоди його роботи на території російської федерації, які мали місце в період чинності для України Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а також не застосував пільгове зарахування до стажу періодів безпосередньої участі у заходах із забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в порядку, передбаченому статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою судді від 12.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив у повному обсязі. Відповідач зазначив, що рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком прийняте на підставі ретельного аналізу поданих документів. Страховий стаж позивача, обчислений відповідно до вимог чинного законодавства, становить 19 років 07 місяців 08 днів, що недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком, яка вимагає наявність страхового стажу не менше 25 років. Відповідач вказав, що відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. Крім того, для зарахування спірного періоду роботи на території російської федерації позивачу необхідно надати довідку про грошове забезпечення (нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески) за ці періоди. Чинне законодавство не передбачає зарахування у трикратному розмірі періодів проходження військової служби при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 18.02.1998 Марганецьким МВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 02.08.1989, позивач упродовж тривалого часу здійснював трудову діяльність як на території України, так і на території російської федерації. Зокрема, згідно із записами у трудовій книжці позивач працював на території російської федерації у періоди з 07.03.2000 по 17.08.2001, з 18.08.2001 по 03.08.2002, з 04.08.2002 по 24.08.2002, з 01.04.2003 по 26.12.2003, з 19.03.2004 по 19.01.2005, з 11.03.2005 по 25.01.2006, з 27.03.2008 по 30.11.2008, з 25.03.2009 по 24.11.2009, з 13.04.2010 по 09.11.2010, з 07.04.2011 по 21.11.2011, з 27.04.2012 по 17.11.2012, з 11.04.2013 по 04.12.2013, з 25.04.2014 по 05.12.2014 у ТОВ "Гірничопромислове підприємство "Реткон" (м. Бодайбо, Іркутська область) та ЗАТ "Артіль старателів "Витим" (м. Бодайбо, Іркутська область) на посаді водія автомобіля.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_4 , виданим 14.11.1989 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та довідкою військової частини НОМЕР_5 від 08.10.2025 № 9/6980 ОСОБА_1 з 28.03.2022 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_5 на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 10.10.2025 № 11/1/5837 "Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України" позивач у періоди з 28.03.2022 по 19.08.2022, з 25.08.2022 по 14.10.2022, з 20.10.2022 по 05.01.2023, з 16.01.2023 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 30.04.2024, з 16.05.2024 по 30.09.2024, з 18.10.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 31.05.2025, з 16.06.2025 по 01.10.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах Чугуївської громади Чугуївського району Харківської області, Куп`янської громади Куп`янського району Харківської області.

ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_6 , виданим 05.06.2024 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_7 .

04.11.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 42 від 11.11.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком. Підставою для відмови стало те, що страховий стаж позивача, на думку відповідача, становить 19 років 07 місяців 08 днів, що недостатньо для призначення дострокової пенсії за віком, яка вимагає наявність страхового стажу не менше 25 років у чоловіків. Зокрема, до страхового стажу відповідач не зарахував періоди роботи на території російської федерації з 07.03.2000 по 17.08.2001, з 18.08.2001 по 03.08.2002, з 04.08.2002 по 24.08.2002, з 01.04.2003 по 26.12.2003, з 19.03.2004 по 19.01.2005, з 11.03.2005 по 25.01.2006, з 27.03.2008 по 30.11.2008, з 25.03.2009 по 24.11.2009, з 13.04.2010 по 09.11.2010, з 07.04.2011 по 21.11.2011, з 27.04.2012 по 17.11.2012, з 11.04.2013 по 04.12.2013, з 25.04.2014 по 05.12.2014 з посиланням на Закон України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року".

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правовідносини, що виникають у зв`язку з призначенням, обчисленням та виплатою пенсій, регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-IV).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації, суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Періоди роботи позивача на території російської федерації з 07.03.2000 по 05.12.2014 (з перервами) підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 02.08.1989, копію якої було надано позивачем відповідачу разом із заявою про призначення пенсії. Жодних зауважень щодо належності оформлення записів у трудовій книжці позивача за цей період відповідач у спірному рішенні не зазначив.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 Україна підписала багатосторонню Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі Угода від 13.03.1992), зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 Угоди від 13.03.1992 необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положення вказаних угод були чинними на момент роботи позивача у спірний період (з 07.03.2000 по 05.12.2014). Дія Угоди від 13.03.1992 припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення".

Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, припинення участі України в Угоді від 13.03.1992 не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу, який враховується для призначення пенсії, періодів роботи на території інших держав-учасниць Угоди, якщо відповідний страховий стаж набутий в період чинності Угоди для України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22, в якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що загальним правилом припинення участі України в Угоді не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу, який враховується для призначення пенсії, періодів роботи на території інших держав - учасниць Угоди, якщо відповідний страховий стаж набутий в період чинності Угоди для України та до прийняття відповідних нормативних актів.

Подібні правові висновки сформульовано Верховним Судом у постановах від 14.11.2019 у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі № 555/2250/16-а, від 17.06.2020 у справі № 646/1911/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020 у справі № 345/9/17.

В силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи відповідача про те, що відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991, суд оцінює критично, оскільки вказаний Закон регулює відносини у сферах цивільного, сімейного та кримінального права, не стосується зарахування трудового (страхового) стажу для призначення пенсії, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання зарахування періодів роботи у спірний період регулюється спеціальним законодавством та міжнародними договорами України, які є частиною національного законодавства.

Доводи відповідача про необхідність надання позивачем довідки про грошове забезпечення (нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески) є безпідставними, оскільки спірні періоди не є періодами проходження військової служби, а є періодами трудової діяльності, що належним чином підтверджуються записами у трудовій книжці позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації з 07.03.2000 по 17.08.2001, з 18.08.2001 по 03.08.2002, з 04.08.2002 по 24.08.2002, з 01.04.2003 по 26.12.2003, з 19.03.2004 по 19.01.2005, з 11.03.2005 по 25.01.2006, з 27.03.2008 по 30.11.2008, з 25.03.2009 по 24.11.2009, з 13.04.2010 по 09.11.2010, з 07.04.2011 по 21.11.2011, з 27.04.2012 по 17.11.2012, з 11.04.2013 по 04.12.2013, з 25.04.2014 по 05.12.2014 є протиправною, а вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання зарахувати періоди участі позивача у бойових діях до страхового стажу з коефіцієнтом 1 місяць за 3 місяці, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою статті 2 вказаного Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до статті 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередньо участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Аналогічна позиція щодо можливості пільгового зарахування періоду безпосередньої участі у бойових діях до стажу роботи (один місяць за три) викладена Верховним Судом у постанові від 21.03.2023 у справі № 160/6146/19, у якій Верховний Суд дійшов висновку, що час проходження військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три.

При цьому Верховний Суд у постанові від 23.05.2023 у справі № 200/13017/21 зазначив, що норми статті 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюються на правовідносини, пов`язані з обчисленням страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, позивач у періоди з 28.03.2022 по 19.08.2022, з 25.08.2022 по 14.10.2022, з 20.10.2022 по 05.01.2023, з 16.01.2023 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 30.04.2024, з 16.05.2024 по 30.09.2024, з 18.10.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 31.05.2025, з 16.06.2025 по 01.10.2025 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_5 від 10.10.2025 № 11/1/5837.

Окрім того, позивачу надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується посвідченням УБД серії НОМЕР_6 від 05.06.2024.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що періоди безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, підлягають зарахуванню до його страхового стажу з коефіцієнтом 1 місяць служби за 3 місяці у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Доводи відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає зарахування у трикратному розмірі періодів проходження військової служби при призначенні пенсії відповідно до Закону № 1058, суд оцінює критично, оскільки такий висновок не відповідає системному тлумаченню статті 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також узгодженим з ними положенням підзаконних актів, які регулюють пільговий порядок обчислення стажу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на дату звернення до Пенсійного фонду України 04.11.2025 досяг віку 55 років 01 місяць 13 днів, що відповідає віковому критерію для призначення дострокової пенсії за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

Згідно зі стажем для розрахунку права (форма РС-право), наведеним у додатку до рішення відповідача, страховий стаж позивача без врахування спірних періодів становить 19 років 07 місяців 08 днів. З урахуванням періодів роботи на території російської федерації, які мають бути зараховані до страхового стажу позивача, та з урахуванням пільгового зарахування періодів безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (один місяць служби за три), страховий стаж позивача перевищує необхідні 25 років.

Отже, станом на дату звернення позивач відповідав усім умовам, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV для призначення дострокової пенсії за віком: досяг 55 років, має статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", має необхідний страховий стаж не менше 25 років.

Суд враховує, що вирішення питання щодо призначення дострокової пенсії у спірних правовідносинах не належить до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України, оскільки за наявності всіх передбачених законом умов та належних доказів їх підтвердження такий орган зобов`язаний ухвалити рішення про призначення пенсії.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 42 від 11.11.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно, належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.11.2025 про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, тому розподіл судових витрат у частині сплати судового збору не здійснюється.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Рабушком Вячеславом Степановичем на підставі договору про надання правової допомоги № 29/12/25-01 від 29.12.2025 (далі - договір) та ордеру серії АР № 1279845 від 07.01.2026.

Відповідно до п. 4.1 договору вартість послуг адвоката є фіксованою за весь обсяг робіт і складає 3000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Суд дійшов висновку, що зазначений гонорар є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 42 від 11.11.2025 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.08.1989 на території російської федерації з 07.03.2000 по 17.08.2001, з 18.08.2001 по 03.08.2002, з 04.08.2002 по 24.08.2002, з 01.04.2003 по 26.12.2003, з 19.03.2004 по 19.01.2005, з 11.03.2005 по 25.01.2006, з 27.03.2008 по 30.11.2008, з 25.03.2009 по 24.11.2009, з 13.04.2010 по 09.11.2010, з 07.04.2011 по 21.11.2011, з 27.04.2012 по 17.11.2012, з 11.04.2013 по 04.12.2013, з 25.04.2014 по 05.12.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 28.03.2022 по 19.08.2022, з 25.08.2022 по 14.10.2022, з 20.10.2022 по 05.01.2023, з 16.01.2023 по 30.09.2023, з 16.10.2023 по 30.04.2024, з 16.05.2024 по 30.09.2024, з 18.10.2024 по 16.11.2024, з 04.12.2024 по 31.05.2025, з 16.06.2025 по 01.10.2025 з коефіцієнтом 1 місяць служби за 3 місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) від 04.11.2025 про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.