Справа № 595/464/26
Суддя: Созанська Л. І.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/464/26
Провадження № 2-а/595/64/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,

представника позивача, адвоката Ковалівського Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Богдан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Б.В., подав до суду позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1390 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 21 березня 2026 року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 1390 від 21 березня 2026 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 17000 грн. Із вказаною постановою позивач фактично був ознайомлений лише 07 квітня 2026 року у приміщенні ТЦК та СП, що підтверджується його підписами на постанові. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено факту належного повідомлення позивача про виклик до ТЦК та СП, а наведені у постанові обставини спростовуються письмовими доказами. Зі змісту оскаржуваної постанови, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 нібито було направлено повістку № 6474677 для уточнення персональних даних із датою прибуття на 02 лютого 2026 року о 09 год. 00 хв., і саме неявку за цією повісткою покладено в основу висновку про вчинення адміністративного правопорушення. Разом з тим, відповідно до відомостей трекінгу АТ «Укрпошта» щодо рекомендованого поштового відправлення № 075, це відправлення було прийнято поштовим відділенням лише 06 лютого 2026 року у селищі Золотий Потік. Отже, повістка була фактично сформована та подана для пересилання вже після дати, на яку позивача начебто було викликано, тобто після 02 лютого 2026 року. За таких обставин вона об`єктивно не могла бути вручена позивачу до визначеної у ній дати явки. Більше того, із тих самих відомостей АТ «Укрпошта» вбачається, що 12 лютого 2026 року відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку, а вже 13 лютого 2026 року було повернуте відправнику з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. У подальшому повернуте відправлення 17 лютого 2026 року було вручено у відділенні у селищі Золотий Потік. Таким чином, матеріали не підтверджують належного вручення позивачу повістки, а навпаки свідчать про її невручення та повернення відправнику. Отже, твердження відповідача про те, що позивач був належним чином викликаний до ТЦК та СП на 02 лютого 2026 року та без поважних причин не з`явився за викликом, не відповідає фактичним обставинам справи. Відсутні належні та допустимі докази того, що позивач до 02 лютого 2026 року отримав повістку, був повідомлений про необхідність явки та умисно не виконав відповідний обов`язок. Навпаки, наявні докази підтверджують, що поштове відправлення було оформлено лише 06 лютого 2026 року, тобто вже після спливу визначеної відповідачем дати явки. За таких обставин постанова ґрунтується на припущеннях, а не на належних доказах, що свідчить про її необґрунтованість та незаконність.

Із зазначених у позові обставин ОСОБА_1 просить суд: поновити строк для оскарження постанови №1390 від 21 березня 2026 року; скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1390 від 21 березня 2026 року та закрити провадження у справі.

Ухвалою судді від 14 квітня 2026 року поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду на оскарження постанови. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Б.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

23 квітня 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю. Відзив мотивованим тим, що третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано розпорядження від 24 січня 2026 року № 1727/227, яким Золотопотіцькій селищній раді визначалося завдання здійснити оповіщення військовозобов`язаних згідно списку, про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09.00 год. 02 лютого 2026 року. В тому числі, оповіщенню про виклик підлягав позивач. Золотопотіцькою селищною радою позивачу була направлена належним чином оформлена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де позивач перебуває на військовому обліку. Однак, позивач ухилився від отримання повістки, тому вона була повернута відповідальним працівником АТ "Укрпошта" з відміткою, що "адресат відсутній за вказаною адресою". Що вважається належним оповіщенням військовозобов`язаного, згідно закону. Не прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не надавши пояснень щодо поважності причин свого неприбуття за належним чином оформленою повісткою, позивач допустив порушення абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про що і було винесено оскаржувану постанову. До відзиву долучено копію справи про адміністративне правопорушення.

27 квітня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Ковалівським Б.В. подано відповідь на відзив, яку суд приймає в якості письмових пояснень у справі, поданих стороною позивача в порядку ст. 44 КАС України (в даній категорії справ, відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив), в яких він вказує, щовідзив відповідача містить здебільшого загальні посилання на норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а також Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Разом з тим, поданий відзив не спростовує доводів позовної заяви, не підтверджує правомірності оскаржуваної постанови та не містить належних і допустимих доказів того, що позивач був своєчасно, належно і законно повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 саме на 02 лютого 2026 року о 09 год. 00 хв. Фактично відзив зводиться до викладення загальних норм законодавства про військовий обов`язок, мобілізацію та повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Однак наявність у ТЦК та СП загальних повноважень щодо оповіщення військовозобов`язаних не звільняє відповідача від обов`язку довести у цій конкретній справі факт належного, своєчасного та законного виклику саме ОСОБА_1 , саме на 02 лютого 2026 року, саме на 09 год. 00 хв., а також факт його винної неявки за таким викликом. Відмітка поштового оператора про відсутність адресата може мати юридичне значення лише тоді, коли саме поштове відправлення було направлене завчасно, у спосіб, який об`єктивно давав особі можливість отримати повістку до дати явки. У даній справі цього не було. Відправлення прийняте поштою 06 лютого 2026 року, тоді як явка була визначена на 02 лютого 2026 року. Тому посилання відповідача на відмітку про відсутність адресата не спростовує доводів позову, а навпаки підтверджує формальний характер притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відзив також містить посилання на те, що третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано розпорядження від 24 січня 2026 року № 1727/227, яким Золотопотіцькій селищній раді визначалося завдання здійснити оповіщення військовозобов`язаних про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 02 лютого 2026 року. Однак, навіть якщо таке розпорядження існувало, воно саме по собі не підтверджує факту належного оповіщення позивача. Розпорядження про необхідність здійснити оповіщення не є доказом того, що таке оповіщення фактично було здійснене належним чином і у встановлений строк. Крім того, відповідач посилається на обов`язок особи повідомити про причини неявки протягом трьох діб. Однак такий обов`язок може виникнути лише у разі, якщо особа була належно повідомлена про дату, час і місце явки. Позивач не міг повідомити про причини неявки на 02 лютого 2026 року, якщо поштове відправлення щодо цієї явки було прийняте до пересилання лише 06 лютого 2026 року. Неможливо покласти на особу обов`язок реагувати на повістку, про існування якої вона не знала і об`єктивно не могла знати до визначеної у ній дати. Таким чином, відповідач помилково підміняє доказ належного виклику загальним посиланням на обов`язки військовозобов`язаних. Відповідач також не спростував доводів позову щодо порушення права позивача на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивач фактично був ознайомлений із постановою лише 07 квітня 2026 року у приміщенні ТЦК та СП. До цього моменту йому не було відомо про винесення постанови, про дату та час розгляду справи, про матеріали, які були покладені в основу висновку про його винуватість. У відзиві відсутнє належне обґрунтування того, коли саме позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яким способом це було зроблено, які докази такого повідомлення містяться у матеріалах справи та чому відповідач вважав можливим розглядати справу за відсутності позивача. Відтак, відповідач не довів належного виклику позивача, не довів винної неявки, не довів дотримання процедури розгляду справи та не спростував обставин, наведених у позовній заяві. Посилання відповідача на загальні норми законодавства про мобілізацію не може бути підставою для збереження незаконної постанови. У демократичній правовій державі навіть в умовах воєнного стану суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом. Воєнний стан не скасовує обов`язку державного органу доводити правомірність свого рішення та не звільняє від дотримання процесуальних гарантій особи, яку притягають до відповідальності. За таких обставин відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованим, не спростовує доводів позову та не містить доказів, які б підтверджували законність постанови № 1390 від 21 березня 2026 року.

Представник позивача, адвокат Ковалівський Б.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилася, проте у відзиві на позовну заяву просила суд справу розглядати без участі представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку, як військовозобов`язаний, у ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю третьої групи, та користується відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації до її завершення, дата уточнення даних 21 березня 2026 року, що підтверджується скріншотом із застосунку Резерв+.

18 березня 2026 року начальником групи розгляду та супроводження адміністративних правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 складено протокол № 114 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 15:30 год. 21 березня 2026 року.

21 березня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 винесено постанову № 1390 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн.

Згідно вказаної постанови, 18 березня 2026 року о 15 год. 009 хв. гр. ОСОБА_1 був доставлений у супроводі працівників Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час звірки військово-облікових відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що гр. ОСОБА_1 було направлено повістку № 6474677 для уточнення персональних даних з датою прибуття на 02 лютого 2026 року о 09 год., згідно розпорядження № 1727/227 від 24 січня 2026 року. ОСОБА_1 у вказаний термін не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 16 березня 2026 року обліковується як такий, що порушив правила військового обліку, чим своїми діями скоїв правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Згідно Розпорядження № 1727/227 від 24 січня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_5 адресованим т.в.о. селищного голови Золотопотіцької селищної ради на виконання Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, з метою проведення звірки військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, визначено завдання здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на обліку в Золотопотіцькій селищній раді про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та забезпечення їх прибуття на 09 год. 02 лютого 2026 року за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

До матеріалів справи представником відповідача долучено заповнений бланк повістки № 6474677 про виклик ОСОБА_1 на 02 лютого 2026 року о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, а також надані на підтвердження вручення повістки конверт з рекомендованим повідомленням про направлення поштового відправлення № 075 від 06 лютого 2026 року, та інформація Укрпошти (довідка про причини повернення/досилання поштового відправлення), з яких вбачається, що датою проставлення відмітки про відсутність адресата за вказаною адресою є 13 лютого 2026 року.

З відомостей трекінгу АТ «Укрпошта» щодо рекомендованого поштового відправлення № 075, поштове відправлення було прийняте поштовим відділенням в сел. Золотий Потік 06 лютого 2026 року, 13 лютого 2026 року проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою» та 17 лютого 2026 року вручено одержувачу.

Позивач не згоден з постановою № 1390 від 21 березня 2026 року, оскільки, як зазначає у позовній заяві, він повістки не отримував.

За правилами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. (ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Як слідує з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі-підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Частиною ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Тобто, ОСОБА_1 мав знати, що його викликають до відділення РТЦК та СП, однак свідомо не з`явився, при цьому обов`язок довести вказану обставину, в силу статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Як вбачається із долученої до відзиву копії повістки № 6474677, ОСОБА_1 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних 02 лютого 2026 року о 09 год. 00 хв.

При цьому, з долучених до відзиву доказів відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про необхідність з`явитися на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 і він, незважаючи на це, не з`явився.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відтак, відповідач не подав до суду належних доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1390 від 21 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. ст. 245-247, 251, 268, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Богдан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1390 від 21 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, провадження у справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: Л. І. Созанська