Справа № 640/7929/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року м. Рівне№640/7929/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національної поліції України про стягнення середнього заробітку.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі Відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у справі № 826/16621/17 в сумі 378 597,80 грн.

Стислий виклад позиції Позивача.

Позивач зазначає, що з 26.07.2018 перебуває у вимушеному прогулі у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі. Зазначає, що невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 по справі №826/16621/17 відбулося саме з вини роботодавця, а відтак за правилами ст.236 КЗпП України Департамент захисту економіки Національної поліції України зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, з 27.07.2018 по 20.10.2020. Тому просить суд позов задовольнити повністю.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що оскільки стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку з час вимушеного прогулу передбачене статтею 235 КЗпП України, а відповідальність за затримку виконання рішення суду передбачена статтею 236 ЗКпП України, тому відсутні підстави для виплати Позивачу середнього заробітку. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (головуючий суддя А.Б.Федорчук) від 02.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 для розгляду справи №640/7929/21 визначено головуючого суддю К.М.Недашківську.

Ухвалою суду від 11.03.2025 адміністративну справу №640/7929/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національної поліції України про стягнення середнього заробітку прийнято до провадження та вирішено продовжити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін зі стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у період з 08 серпня 1998 по 06 листопада 2015 перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

06.11.2015 звільнений з органів внутрішніх справ та з 07.11.2015 прийнятий на службу у Національну поліцію України.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року Позивача звільнено зі служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі № 826/16621/17:

-визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 жовтня 2017 року № 302 о/с в частині звільнення полковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області зі служби;

-поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді начальника управління начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту Національної поліції України та зараховано трудовий стаж з 06 жовтня 2017 року;

-стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 жовтня 2017 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі у розмірі 132 131,37 грн;

-допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі № 826/16621/17 апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задоволено:

-скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року;

-прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 826/16621/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено:

-скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року;

з-алишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 26 липня 2018 року.

Наказом № 27 о/с від 20 жовтня 2020 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі № 826/16621/17:

скасовано пункт наказу Департаменту захисту економіки від 05 жовтня 2017 року №302 о/с щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області з 06 жовтня 2017 року;

-поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативно- -аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області з 06 жовтня 2017 року;

- виплачено на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумі середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вважає наявним в себе право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі. Тому звернувся до суду.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 8 вказаної статті рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, відповідно до п.34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.11.2019 у справі №592/4332/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 26.07.2018 по справі №826/16621/17, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління- начальника відділу оперативно-аналітичного забезпечення управління захисту економіки у Київській області.

Відповідачем було видано наказ від 20.10.2020 №27 о/с "Про поновлення ОСОБА_1 ».

При цьому, Позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 26.07.2018 по 20.10.2020 у сумі 378597,80 грн.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 у справі № 815/2959/17 зазначив, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Щодо розміру суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком №100.

Відповідно до пп. "з" п.1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Приписами абз.1-2 п.2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Статтею 236 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. При цьому вказана норма не містить положень, які б надавали суду право зменшувати розмір такого середнього заробітку з огляду на принцип співмірності чи інші обставини.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що законом не передбачено підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення за два останні повні місяці служби перед звільненням складав: 28267,17 грн.

Кількість календарних днів за серпень - вересень 2017 року становить 61 день.

Середньоденне грошове забезпечення Позивача за два останні повні місяці служби перед звільненням складає 463,40 грн (28267,17 грн/ 61 день).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку судового рішення за період з 27.07.2018 (наступний день після ухвалення судового рішення) по 19.10.2020 (по день, що передує поновленню на роботі) становить 378134,40 грн (463,40 грн х 816 календарних дні.

Враховуючи вищевикладене та для належного захисту порушених прав Позивача, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 27.07.2018 по 19.10.2020 у сумі 378134,40 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Національної поліції України про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у справі № 826/16621/17 за період з 27.07.2018 по 19.10.2020 в сумі 378134,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 травня 2026 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,)

Відповідач - Департамент захисту економіки Національної поліції України (вул. Богомольця, 10,м. Київ,01601, ЄДРПОУ/РНОКПП 40111732)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна поліція України Адреса: вул. Богомольця, 10,м. Київ,01601; ).

Суддя К.М. Недашківська