Справа № 520/11087/26
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

06 травня 2026 року № 520/11087/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Кухар М.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №2166А від 18.04.2026 в частині притягнення начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за завдану державі пряму дійсну шкоду у розмірі 140 898 (сто сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 43 коп.

Ухвалою суду від 06.05.2026 року відкрито спрощене провадження у справі.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, в якій, з урахуванням уточнень, просить суд забезпечити адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2166А від 18.04.2026 в частині притягнення начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за завдану державі пряму дійсну шкоду у розмірі 140 898 (сто сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 43 коп.

В обгрунтування зазначено, що Відповідно до акту службового розслідування №2335 від 16.11.2024 у відповідності до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " "Про призначення службового розслідування" від 18 вересня 2024 року №426, командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " "Про продовження терміну службового розслідування" від 15 жовтня 2024 року №458 заступником начальника управління комунікацій управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " полковником ОСОБА_2 , було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов по факту можливої безпідставної виплати додаткової винагороди та премії полковнику ОСОБА_1 за жовтень 2022 року на загальну суму 140 898.43 гри.

За результатом службового розслідування було встановлено, що начальник логістики - заступник командира військової частини НОМЕР_5 полковник ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги ст. 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, але у відповідності до абзацу 2 статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності не можливо, у зв`язку зі спливом шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення.

Однак, незважаючи на те. що v акті службового розслідування було вказано, що притягнути полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не можливо через пропуск строку для притягнення18.04.2026 командиром військової частини НОМЕР_2 було видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .

Так відповідно до витягу з наказу про притягнення до матеріальної відповідальності №2166А від 18.04.2026 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16 листопада 2024 року №516 «Про результати службового розслідування», яким затверджено акт службового розслідування №2535, встановлено, що полковник ОСОБА_1 безпідставно отримав грошові кошти на загальну суму 140 898,43 грн. (сто сорок тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень) 43 копійки, чим завдано пряму дійсну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_6 шляхом надлишкової виплати щомісячної надбавки за особливості проходження військової служби, грошової премії за особистий внесок у загальний результат служби та додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за жовтень 2022 року.

Тому, вважається за необхідним вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_2 №2166А від 18.04.2026 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.

Розглянувши вказану заяву та додані документи, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із процитованих норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Так, положення ст. 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Стаття 151 КАС України визначає, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Окремо суд зауважує й на те, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі №826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі №826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі №420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі №640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19 та інших.

Суд вказує, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії/бездіяльність є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18, а саме, щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

При вирішенні заяви позивача про забезпечення позову суд зазначає, що судове рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Так само в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Варто зазначити, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Кухар М.Д.