Справа № 420/11187/26
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2026-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши заяву керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Сердюкова Миколи Павловича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20.04.2026 надійшла позовна заява Заступника керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Русанжика Василя Панасовича в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до товариства з обмеженою відповідальністю «СП Відродження Південь», в якій позивач просить суд припинити діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «СП Відродження Південь» () із меліорації земель (управління водними ресурсами для ведення сільського господарства, у тому числі із зрошуванням і меліорацією) на територіях площею 20 гектарів і більше в межах Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, а також діяльність, що призводить до скидання забруднюючих речовин у водний об`єкт річку Дунай (гирло Степове) через державну Кілійсько-Маякську рисову зрошувальну систему Кілійського міжрайонного управління водного господарства, за допомогою насосної станції НС-3, за межами населеного пункту м. Кілія Ізмаїльського району Одеської області, до отримання оцінки впливу на довкілля.

Ухвалою судді від 27.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

08.05.2026 року від керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Сердюкова Миколи Павловича до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

1) Заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Відродження Південь» здійснювати експлуатацію державної Кілійсько-Маякської рисової зрошувальної системи за допомогою насосних станцій «Кофа» та НС-3 Кілійського міжрайонного управління водного господарства, за межами населеного пункту м. Кілія, Ізмаїльський район Одеської області.

2) Заборонити Кілійському міжрайонному управлінню водного господарства надавати послуги для товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Відродження Південь», пов`язані із забором та скидом води з використанням водозабірних споруд

У вказаній заяві зазначено, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «СП Відродження Південь» відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 28.08.2021 № 175/ ОД/49д-21 здійснюється зрошення земель площею більше, ніж 20 га, а також провадиться господарська діяльність, що призводить до скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт, за відсутності оцінки впливу на довкілля. Вказані обставини безпосередньо підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Листом Південного міжрегіонального сектору Держводагентства від 20.03.2026 № 285/ПД/21-26 повідомлено, що Сектором 28.08.2021 за № 175/ОД/49д-21 суб`єкту господарювання ТОВ «СП Відродження Південь» () видано дозвіл на спеціальне водокористування, а також надано документи, на підставі яких видано дозвіл. З наданих документів вбачається, що ТОВ «СП Відродження Південь» звернулось з заявою до Сектору у Одеській області Держводагентства про надання дозволу на спеціальне водокористування з метою використання води на вирощування рису та скид зворотних вод у річку Дунай. До вказаної заяви ТОВ «СП Відродження Південь» надано нормативний розрахунок водокористування і водовідведення (обґрунтування потреби у воді), відповідно до якого товариством заплановано здійснення зрошення щонайменше 48 га земель. Крім того, з нормативного розрахунку водокористування і водовідведення (обґрунтування потреби у воді), поданого ТОВ «СП Відродження Південь», вбачається, що товариством заплановано скид зворотних вод у поверхневий водний об`єкт р. Дунай (гирло Степове) обсягом 959,130 тис. м3/рік (випуск № 1) за допомогою насосної станції НС-3 КМРЗС Кілійського МУВГ. Скид зворотних вод призводить до потрапляння забруднюючих речовин у р. Дунай обсягом 377,90873 т на рік. Листом Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 16.03.2026 № 714/06/04-17/2-26/1087 поінформовано, що Департаментом не видавалися для ТОВ «СП Відродження Південь» висновок з оцінки впливу на довкілля та висновок державної екологічної експертизи для планованої діяльності з меліорації земель (управління водними ресурсами для ведення сільського господарства, у тому числі зрошуванням і меліорацією) на територіях площею 20 гектарів і більше, щодо господарської діяльності, що призводить до скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти.

Також у заяві зазначено, що оскільки діяльність ТОВ «СП Відродження Південь» з меліорації земель (зрошення) здійснюється на території, що перевищує 20 гектарів, а також призводить до скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, для здійснення такої діяльності ТОВ «СП Відродження Південь» було зобов`язане здійснити процедуру оцінки впливу на довкілля такої діяльності, однак цього ТОВ «СП Відродження Південь» здійснено не було, що свідчить про порушення вимог частини 3 статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

При цьому, як стверджує заявник, за встановленими обставинами має місце триваюче порушення екологічного законодавства, що створює реальну загрозу довкіллю.

Заявник вказує, що річка Дунай є однією з найбільших річок Європи та ключовим елементом водної екосистеми України, що має не лише національне, але й міжнародне значення. Її басейн характеризується високим рівнем біорізноманіття, включає унікальні водноболотні угіддя, а також є важливим джерелом водопостачання, рибних ресурсів та підтримання кліматичної рівноваги регіону. Здійснення господарської діяльності без належної оцінки впливу на довкілля, як це має місце у даному випадку, створює комплексну та багаторівневу загрозу для екосистеми річки Дунай. За умовами дозволу на спеціальне водокористування внаслідок скиду ТОВ «СП Відродження Південь» зворотних (дренажних та виробничих) вод до річки Дунай щороку потрапляє понад 377,90873 тонн забруднюючих речовин, серед яких азотні сполуки (нітрати, нітрити, амонійний азот), фосфати, нафтопродукти, завислі речовини, сульфати, хлориди, важкі метали. Таке навантаження призводить до: погіршення якості води, що впливає на можливість її використання для питного водопостачання; накопичення токсичних речовин у донних відкладах; отруєння водних організмів та порушення харчових ланцюгів. Підвищений вміст азоту та фосфору стимулює надмірний розвиток водоростей (евтрофікацію), що спричиняє масове «цвітіння» води, зниження рівня розчиненого кисню, а також загибель риби та інших гідробіонтів. Ці процеси можуть мати ланцюговий ефект, що призводить до деградації всієї водної екосистеми. У довгостроковій перспективі така господарська діяльність відповідача може призвести до деградації заплавних територій та порушення природних процесів відтворення екосистем. Більш того, річка Дунай є середовищем існування великої кількості видів риб, птахів та інших живих організмів, у тому числі рідкісних і таких, що перебувають під охороною. Забруднення та зміна гідрологічного режиму можуть призвести до знищення місць нересту риби, зменшення популяцій водних організмів, порушення міграційних шляхів та втрати екологічної рівноваги. Такі наслідки можуть бути незворотними. Особливу небезпеку становить те, що негативний вплив є систематичним і триваючим, має властивість накопичуватися з часом. Таким чином, діяльність ТОВ «СП Відродження Південь», яка здійснюється без оцінки впливу на довкілля, створює реальну, безпосередню та доведену загрозу деградації річки Дунай, що вже має ознаки системного екологічного порушення

Як стверджує заявник, у цій конкретній справі особливою і винятковою обставиною, яка першочергово вимагає забезпечення позову, є статус водного об`єкта річки Дунай, її характеристики та особлива охорона, яка надається державою. Як вбачається з умов дозволу на спеціальне водокористування від 28.08.2021 № 175/ОД/49д-21 ТОВ «СП Відродження Південь» здійснюється забір води з р. Дунай та скид забруднюючих речовин за допомогою насосної станції НС-3 КМРЗС. Таким чином, належним та ефективним заходом забезпечення позову за таких обставин є заборона ТОВ «СП Відродження Південь» здійснювати експлуатацію державної Кілійсько-Маякської рисової зрошувальної системи за допомогою насосних станцій «Кофа» та НС-3 Кілійського міжрайонного управління водного господарства, а також заборона Кілійському міжрайонному управлінню водного господарства надавати послуги для ТОВ «СП Відродження Південь», пов`язані із забором та скидом води з використанням водозабірних споруд. В іншому разі, подальша експлуатація меліоративних систем створює реальну та безпосередню загрозу екосистемі річки Дунай, може спричинити незворотні зміни довкілля, унеможливить ефективне відновлення природного стану водного об`єкта навіть у разі задоволення позову.

У зв`язку з цим, на думку заявника, є обґрунтована необхідність негайного застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідної діяльності до вирішення справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з пп.1, 2 ч.2 чт.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1, ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Як наслідок, забезпечується можливість виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).

Положеннями ч. 2 ст. 151 КАС України регламентовано, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Верховний Суд у постанові від 06.12.2022 у справі №140/8745/21 зауважив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про ймовірність ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, або про очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у адміністративному провадженні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача.

Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Крім того, очевидні ознаки протиправності рішення, дій бездіяльності та порушення ними прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що рішення, дії, бездіяльність відповідача явно суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Разом з тим, оцінку вказаним доказам буде надано під час розгляду справи по суті

Суд зазначає, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою (клопотанням) про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Зазначений висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак, наведені заявником доводи й аргументи не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні зміни у правовому становищі позивача, а ймовірність існування ризику, у зв`язку з яким і мали б, на його думку, вживатися заходи забезпечення позову.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Сердюкова Миколи Павловича про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 9, 150-154, 156, 243, 248, 256, 293, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Сердюкова Миколи Павловича про забезпечення позову відмовити.

Згідно із ч.2 ст.256 КАС України, ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч.1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.А. Вовченко