Справа № 523/22575/25
Суддя: Кремер І. О.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/25/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

з участю представника позивача Сонько А.В., представника відповідача Нагнибіда О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі, в залі судових засідань № 24, адміністративну справу № 523/22575/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що поліцейським ДПП Сторожук М.М. відносно ОСОБА_1 було складено постанову Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025, відповідно до якої 23.07.2025, близько 03 год. 55 хв. особа, яка керувала транспортним засобом марки «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , за адресою: М-30 Стрий Ізварине 417 + 514, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 43 км/год, чим порушила п. 12.9(б) ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Однак, ОСОБА_1 не погоджується із вказаною постановою з тих підстав, що вона не вчинювала вказаного правопорушення.

Так, заперечуючи проти притягнення її до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на те, що вона є власником автомобіля «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 . У жовтні 2025 року позивачці через застосунок «Дія» стало відомо, що відносно неї 23.07.2025 було винесено постанову Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаного повідомлення в застосунку «Дія» камерами відеофіксації 23.07.2025 о 03 год. 55 хв. було зафіксовано перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год автомобілем «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , власником якого є позивачка, на автодорозі М-30 Стрий Ізварине 417 + 514. Тобто, вказане правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі та позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності як власника вищевказаного автомобіля.

Позивачка зазначає, що вказаним вище транспортним засобом користується чоловік позивача ОСОБА_2 . Окрім того, чоловік позивачки, який фактично керував транспортним засобом у момент фіксації порушення, особисто сам сплатив штраф в розмірі 170 грн, та звернувся із письмовою заявою до Департаменту патрульної поліції із повідомленням про те, що саме він керував автомобілем у зазначений час та просив внести відповідні зміни до постанови. Однак, у задоволенні його заяви було відмовлено з мотивів пропуску встановленого двадцятиденного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення та у зв`язку з тим, що постанова набрала законної сили. Таким чином, навіть за наявності підтвердження фактичного водія, відповідач не усунув порушення, залишивши постанову без змін, що свідчить про формальний підхід та порушення прав позивачки як власника транспортного засобу.

Оскільки, позивачка не могла бути особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, а тому притягнення її до відповідальності є безпідставним, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким скасувати постанову поліцейського ДПП Сторожук М.М. Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КпАП України, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд констатує, що представником відповідача Нагнибідою О.М. було надано до суду відзив на позову заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача вказує на те, що оскаржуваною постановою Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025 було встановлено той факт, що 23.07.2025, близько 03 год. 55 хв. особа, яка керувала транспортним засобом марки «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , за адресою: М-30 Стрий Ізварине 417 + 514, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 43 км/год, вим порушила п. 12.9(б) ПДР. За вище зазначене правопорушення відповідальну особу, ОСОБА_1 , як власника вказаного транспортного засобу, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Пунктом 12.9.6) Правил дорожнього руху визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих правил. 14.07.2025 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що дозволяє накладення штрафів за порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказував на те, що зазначає, що на фотознімках міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля. Крім того, позивачка не заперечує факт того, що 22.07.2025 при керуванні та здійсненні належним їй транспортним засобом було допущено встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів. Щодо спростування аргументів позивача, представник відповідачка вказував на те, що на момент фіксації порушення позивач не керувала автомобілем, транспортним засобом користується її чоловік - ОСОБА_2 як член сім`ї, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. На час, коли, згідно з постановою, було зафіксовано перевищення швидкості, чоловік позивачки перебував на військовій службі ВЧ № НОМЕР_2 та власноруч керував зазначеним транспортним засобом, що не оспорюється, прямувавши до місця проходження служби, що підтверджується довідкою з місця служби. Таким чином позивач намагається довести/ що передача транспортного засобу третій і звільняє її від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього зафіксовані в автоматичному режимі. Однак дане твердження позивача є необґрунтованим та таким, що суперечить сам діючого законодавства. У тексті оскаржуваної постанови не зазначається водій транспортного засобу, оскільки інспектор, під час розгляду справи про адміністративне Правил дорожнього руху зафіксованого в автоматичному режимі не зобов`язаний особу водія ТЗ. Відповідними змінами КУпАП доповнено статтею 14-2, якою впроваджено поняття відвальної особи, на яку покладено відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані в автоматичному режимі. Згідно ст. 14-2 КУпАП, встановлено, що адміністративну відповідальність за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Такі норми були чинними на момент складення оскаржуваної постанови та є чинними на даний час, неконституційними не визнавались, у зв`язку з чим були правомірно застосовані в межах спірних правовідносин. Отже, суб`єктом правопорушення даної категорії справ можуть бути: належний користувач транспортного засобу; фізична особа за якою зареєстровано транспортний засіб; керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб; особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи; особа, яка ввезла транспортний засіб на іноземній реєстрації на територію України.

Також, представник зазначає, що 09.09.2025 року до Єдиного державного реєстру ТЗ було внесено відомості щодо набуття статуту належного користувача за ТЗ CITROEN С5, номерний НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_1 . Тобто, до 09.09.2025 року в Єдиного реєстрі не містилось інформації про належного користувача за ТЗ. У даному випадку тільки позивач, як особа за якою зареєстровано ТЗ (власник майна) мала право володіти, користуватися і розпоряджатися даним автомобілем.

Позивачка ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову поліцейського ДПП Сторожук М.М. Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КпАП України, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник позивачки Сонько В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Нагнибіда О.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, з підставі, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд ухвалити рішення, яким даний позов залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з`явився. Однак, у попередньому судовому засіданні даний позов також підтримав, пояснив, що саме він керував транспортним засобом та просив суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Судом встановлено, що поліцейським ДПП Сторожук М.М. було складено постанову Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що 23.07.2025, близько 03 год. 55 хв. особа, яка керувала транспортним засобом марки «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , за адресою: М-30 Стрий Ізварине 417 + 514, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 43 км/год, вим порушила п. 12.9(б) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Пунктом 12.9.6) Правил дорожнього руху визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих прав.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність водія за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 від 03.11.2021.

Позивач зазначає, що у жовтні 2025 року через застосунок «Дія» їй стало відомо, що відносно неї 23.07.2025 було винесено постанову серії 5АВ № 11557792 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаного повідомлення в застосунку «Дія» камерами відеофіксації 23.07.2025 о 03 год. 55 хв. було зафіксовано перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год автомобілем «CITROEN C5», д/н НОМЕР_1 , власником якого є позивачка, на автодорозі М-30 Стрий Ізварине 417 + 514. Тобто, вказане правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі та позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності як власника вищевказаного автомобіля.

У Примітці до статті 122 КУпАП установлено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили.

Суд зазначає, та звертає увагу на те, що передумовою звільнення особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 КУпАП, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, є саме внесення змін до відповідних постанов в частині суб`єкта правопорушення, що однак не створює правових підстав для визнання протиправними постанов Департаменту та їх скасування.

Разом з цим, виходячи з положень частини 2 статті 291 КУпАП та пункту 2 частини 2 Розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі затверджена Наказом МВС України від 13.01.2020 року №13, направлення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, за місцезнаходження відповідної юридичної особи, за якою зареєстровано транспортні засоби, впливає на порядок набрання чинності цими постановами.

Водночас, не дотримання Департаментом правил щодо надсилання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, не підтверджує неправомірність винесення постанови, а також наявність підстав для її скасування в судовому порядку.

Отже, з системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

При цьому, слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:

- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, які належать її транспортному засобу;

- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 14-2 КУпАП статусу відповідальної особи може набути і належний користувач транспортного засобу, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.

Для набуття статусу відповідальної особи належним користувачем, необхідна наявність двох обов`язкових умов:

- підтвердження того, що особа дійсно є належним користувачем даного транспортного засобу;

- внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу.

В даному випадку судом, відповідно до Реєстраційної картки ТЗ (а.с. 82) встановлено, що належний користувач ТЗ а саме ОСОБА_2 внесений до реєстру лише 09.09.2025 року, а правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП було вчинено 23.07.2025 року.

В даному випадку відповідальною особою транспортного засобу «CITROEN C5, державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням вище наведених приписів законодавства України, є особа за якою зареєстровано указаний транспортний засіб тобто ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що сам по собі факт передачі позивачкою зазначеного автомобіля іншій особі фактично не звільняє позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як вже було зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст. 14-2, 279-3 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Позивачка є власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому при передачі його в користування третім особам має бути зацікавлена та вжити всіх можливих заходів для забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу правил дорожнього руху.

В той же час, позивачем не надано суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст. 279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно із цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності.

Так, відповідно до положення ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

?ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

?особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка в установлений строк зверталася до компетентних органів з питання вибуття транспортного засобу з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу.

Разом з цим, як встановлено судом (а.с. 99) ОСОБА_1 11.09.2025 року звернувся з заявою (особисто) до Управління патрульної поліції ДПП, до заяви надано квитанцію про сплату штрафу.

Отже, як встановлено судом позивачкою не було подано заяву в порядку та у строки передбачені ст. ст. 279-3 КУпАП.

Слід звернути увагу на той факт, що заява та квитанція про сплату були подані до Департаменту патрульної поліції 11.09.2025 року, правопорушення було вчинено 23.07.2025 року, тобто, заява подана поза межами встановленого строку ст. 279-3 КУпАП.

Суд зауважує, що згідно із приписами пункту 4 Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833 (далі Порядок № 833), заявник подає заяву особисто в письмовому вигляді українською мовою (заповнюється машинодруком або від руки розбірливо без виправлень) за умови його ідентифікації та незалежно від місця реєстрації безоплатно до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції. Типовий зразок заяви розміщується на офіційних веб - сайтах МВС та Національної поліції.

Заява також може бути подана через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Таким чином, законодавством передбачено лише два можливих способи звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Судом встановлено, що позивач особисто не зверталась до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб - сайт МВС.

Наявність в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності не дає підстав для висновку, що подана заява відповідає вимогам ст. ст. 279-3 КУпАП.

Отже, суд зауважує, що заява подана від імені ОСОБА_1 , про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності могла стати підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження звернення власника ТЗ до відповідача з додержанням вимог Порядку та імперативних приписів статті 279-3 КУпАП України, які останнім не було дотримано, що підтверджується установленими обставинами.

Дослідивши наявні матеріали справи у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності як власника вказаного транспортного засобу, які передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-3 КпАП України.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах FALK v. THE NETHERLANDS, Lutz v. Germany, OHalloran and Francis v. the United Kingdom.

Так, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS, Арр. № 66273/01, 19 October, 2004, суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, Європейський Суд з прав людини указує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо установити особу, котра керувала автомобілем.

У рішенні Європейського Суду з прав людини з у справі Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. «Враховуючи велику кількість незначних правопорушень особливо правил дорожнього руху,- характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).

Крім того, під час розгляду справи OHalloran and Francis v. the United Kingdom, App. № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007, яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем установленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Однак, Велика палата Європейського Суду з прав людини визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказала про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів (див, зокрема, п.57 згаданого рішення).

Суд зазначає, що застосування засобів автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є правомірним та таким, що не порушує прав і основоположних свобод людини (власників транспортних засобів) з урахуванням такого:

1) порядок притягнення до такої відповідальності визначений законодавчо, а саме - Законом України від 14.07.2015 № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»;

2) введені обмеження переслідують легітимну мету держави, яка полягає у забезпеченні однієї з найважливіших форм громадської безпеки - безпеки дорожнього руху. її змістом є запобігання або усунення шкідливих для життя та здоров`я людини, власності наслідків, що можуть бути заподіяні використанням транспорту;

3) необхідність убезпечення суспільства від шкідливих наслідків, що виникають унаслідок експлуатації транспортних засобів, зумовлена Конституцією України, зокрема, положеннями статті 3, згідно із якою «людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Захист закріплених життєво важливих інтересів, а також задоволення потреб на безпечне переміщення учасників дорожнього руху реалізується правотворчою і правозастосовною діяльністю уповноважених державних органів. Задля забезпечення дотримання установлених правил руху транспорту та пішоходів державою використовуються певні методи, одним із яких є накладення адміністративних стягнень за вчинені правопорушення, у тому числі такі, що зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічних засобів.

Лише за ці правопорушення до адміністративної відповідальності притягується фізична або юридична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. В усіх інших випадках стягнення накладається безпосередньо на ту особу, що керувала транспортним засобом у момент учинення правопорушення;

4) особа, яка притягається до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, виявлене в автоматичному режимі, має можливість звернутися до підрозділу Національної поліції в порядку, визначеному статтею 279 КУпАП, для звільнення від адміністративної відповідальності у разі, якщо транспортний засіб вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу, а також якщо особа, котра фактично керувала транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку, звернеться з відповідною заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, законодавством передбачено можливість оскарження накладеного стягнення як в адміністративному порядку - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в судовому - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України із забезпеченням гарантій, закріплених у статтях 6 і 7 Конвенції. Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт відсутності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає висновки відповідача по справі такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для доказування винуватості особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій відповідачем доведені повністю, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Серії 5АВ № 11557792 від 23.07.2025 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 травня 2026 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер