Справа № 640/13914/21
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року м. Київ справа №640/13914/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ 365» до Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправними та скасування рішення та розпорядження,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАШ 365» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.04.2021 року № 484 «Про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365», м. Київ (НР № 01544-м від 08.11.2019, супутникове мовлення, логотип: «НАШ», Акт перевірки № 18 від 28.01.2021);

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення № 17/759 «Про усунення порушень законодавства та сплату штрафу» від 30.04.2021 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, без належних правових підстав та за відсутності допустимих доказів вчинення ним правопорушення. Позивач наголошує на відсутності у його діях складу правопорушення, передбаченого абзацом четвертим частини другої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», оскільки поширений ним відеоролик «НАША (НЕ) ЗАЛЕЖНІСТЬ? НАШ ПОКАЖЕ» є невербальним, не містить будь-яких висловлювань, закликів чи звернень до невизначеного кола осіб, а отже не може кваліфікуватися як пропаганда агресивної війни або розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі. Позивач зазначає, що використані у відеоролику матеріали відображають реальні історичні події, не містять викривлення фактів та не супроводжуються оцінювальними судженнями, спрямованими на формування негативного ставлення до певних груп населення. Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач у своєму рішенні не конкретизував, у чому саме полягає порушення, не визначив, які саме елементи відеоролику свідчать про наявність закликів чи розпалювання ворожнечі, а також не встановив, до якої саме форми ворожнечі (національної, расової чи релігійної) відноситься інкриміноване правопорушення. Також позивач вказує на внутрішню суперечливість рішення відповідача, оскільки останній визнав наявність «висловлювань», які нібито містять заклики, попри те, що сам характеризує відеоролик як такий, що не містить озвученого тексту. Окремо позивач заперечує доводи відповідача щодо наявності технічної помилки у тексті рішення, зазначаючи, що така помилка не може стосуватися суті встановленого правопорушення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021 року зупинено провадження у справі №640/13914/21 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №640/29754/20.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 року прийнято позовну заяву в адміністративній справі №640/13914/21 до розгляду судді Качура І.А.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 адміністративну справу №640/13914/21 прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи наявні:

- відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, вважаючи позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що Національна рада є єдиним органом державного регулювання у сфері телебачення і радіомовлення, наділеним повноваженнями здійснювати нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства та умов ліцензії, у тому числі шляхом проведення моніторингу та перевірок. За результатами моніторингу мовлення позивача за 24.08.2020 та проведеної позапланової безвиїзної перевірки, оформленої актом від 28.01.2021 № 18, було встановлено порушення позивачем вимог абзацу четвертого частини другої статті 6 та пункту «а» частини першої статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Відповідач зазначає, що зміст відеоролику, поширеного позивачем у день державного свята Дня незалежності України, має ознаки формування негативного ставлення до результатів Всеукраїнського референдуму 1991 року, створює образ негативних наслідків державної незалежності та може призводити до розпалювання ворожнечі між різними групами населення. Відповідач наголошує, що при встановленні порушення враховувався не лише текстовий зміст, а й візуальні образи, контекст поширення інформації та її потенційний вплив на суспільство. Крім того, відповідач зазначає, що рішення прийнято на підставі належних доказів, зокрема, акту перевірки, який відповідно до закону є належною підставою для застосування санкцій, а також із дотриманням вимог щодо мотивування індивідуального акта.

-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач підтримує свою правову позицію та зазначає, що доводи відповідача не спростовують відсутності складу правопорушення у його діях. Позивач наголошує, що відповідач фактично підмінив об`єктивні критерії встановлення правопорушення власними суб`єктивними припущеннями щодо можливого впливу відеоролику на глядачів. Позивач повторно зазначає, що відеоролик не містить жодних висловлювань, звернень або закликів, а отже не може відповідати ознакам пропаганди агресивної війни чи розпалювання ворожнечі. Крім того, позивач вказує, що відповідач не здійснив належного аналізу змісту відеоролику, не навів конкретних елементів, які б свідчили про наявність правопорушення, та не обґрунтував, у чому саме полягає протиправність дій позивача. Позивач також звертає увагу на те, що використання історичних відеоматеріалів не заборонено законодавством, а їх трансляція не може сама по собі свідчити про наявність правопорушення.

-заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач повторно наголошує на правомірності прийнятих рішень, зазначаючи, що Національна рада діяла в межах наданих їй повноважень та на підставі чинного законодавства. Відповідач також вказує, що акт перевірки є належним та допустимим доказом, на підставі якого встановлюється факт порушення, а твердження позивача про відсутність складу правопорушення ґрунтуються на вибірковому тлумаченні норм права. Крім того, відповідач зазначає, що позивач у відповіді на відзив фактично повторює доводи позовної заяви та не надає нових аргументів, які б спростовували правомірність дій Національної ради.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАШ 365» здійснює діяльність у сфері телевізійного мовлення на підставі ліцензії НР № 01544-м від 08.11.2019, виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, вид мовлення супутникове мовлення, логотип: «НАШ».

Рішенням Національної ради від 03.09.2020 № 996, із змінами, внесеними рішенням Національної ради від 23.12.2020 № 1688, було призначено позапланову безвиїзну перевірку ТОВ «НАШ 365», м. Київ.

На виконання зазначеного рішення проведено позапланову безвиїзну перевірку ТОВ «НАШ 365», за результатами якої складено Акт № 18 позапланової безвиїзної перевірки телерадіоорганізації від 28.01.2021.

Розглянувши Акт № 18 від 28.01.2021 позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365», м. Київ, Національна рада 28.04.2021 прийняла рішення № 484 «Про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365», м. Київ (НР № 01544-м від 08.11.2019, супутникове мовлення, логотип: «НАШ», Акт перевірки № 18 від 28.01.2021)», яким:

визнано порушення ТОВ «НАШ 365», м. Київ, вимог абзацу четвертого частини другої статті 6 та пункту «а» частини першої статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»;

визнано наявність закликів до розв`язування агресивної війни або її пропаганди та/або розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті в ефірі ТОВ «НАШ 365», м. Київ;

застосовано до ТОВ «НАШ 365» санкцію «стягнення штрафу» у розмірі 114 067,50 грн;

зобов`язано ліцензіата ТОВ «НАШ 365», м. Київ, протягом місяця привести свою діяльність у відповідність до вимог чинного законодавства.

На підставі рішення Національної ради від 28.04.2021 № 484 відповідачем прийнято розпорядження від 30.04.2021 № 17/759 «Про усунення порушень законодавства та сплату штрафу», яким позивача зобов`язано протягом місяця з дня прийняття рішення привести свою діяльність у відповідність до вимог чинного законодавства та у тридцятиденний строк з дня повідомлення Національною радою про прийняте рішення щодо стягнення штрафу сплатити до Державного бюджету України штраф у розмірі 114 067,50 грн.

Не погоджуючись із рішенням Національної ради від 28.04.2021 № 484 та розпорядженням від 30.04.2021 № 17/759, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цим законом.

Згідно з частиною четвертою статті 7 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» Національна рада є єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач.

Статтями 13 та 14 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» визначено, що Національна рада наділена наглядовими та регуляторними повноваженнями щодо дотримання телерадіоорганізаціями вимог законодавства у галузі телерадіомовлення, а також наглядом за дотриманням ліцензіатами умов ліцензій.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада здійснює офіційний моніторинг телерадіопрограм, нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення та застосовує в межах своїх повноважень санкції відповідно до закону.

Відповідно до статті 70 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення.

Реалізація наглядових повноважень Національної ради здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок здійснення моніторингу телерадіопрограм, проведення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 08.02.2012 № 115, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.02.2012 за № 313/20626, у редакції рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 09.11.2017 № 2127.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 115 Національна рада здійснює наглядові повноваження, зокрема, шляхом здійснення моніторингу телерадіопрограм, а також проведення перевірок планових або позапланових, виїзних або безвиїзних.

Підставами для призначення позапланових перевірок є, зокрема, виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії.

Відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не допускається використання телерадіоорганізацій для закликів до розв`язування агресивної війни або її пропаганди та/або розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті.

Пунктом «а» частини першої статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачено, що телерадіоорганізація зобов`язана дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії.

Статтею 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачено, що Національна рада застосовує санкції до телерадіоорганізацій у разі порушення ними вимог цього Закону або ліцензійних умов. Національна рада приймає рішення про застосування санкцій на підставі наданих документальних свідчень, актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади.

Частиною шостою статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» встановлено, що Національна рада може застосувати до телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги такі санкції: оголошення попередження; стягнення штрафу; анулювання ліцензії на підставі рішення суду за позовом Національної ради.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами моніторингу мовлення ТОВ «НАШ 365», м. Київ, за 24.08.2020 зафіксовано трансляцію 14 разів відеоролику «НАША (НЕ) ЗАЛЕЖНІСТЬ? НАШ ПОКАЖЕ» хронометражем 53 секунди кожний, виробленого у художньому, образотворчому жанрі, без тексту, у супроводі звуку метронома.

У рішенні Національної ради від 28.04.2021 № 484 зазначено, що вказаний відеоролик створює образ негативних наслідків від вибору українського народу під час проведення 01.12.1991 Всеукраїнського референдуму, на якому більшість громадян підтримали незалежність України. Поширення такого відеоматеріалу саме у День незалежності України, тобто у день державного загальнонародного свята, за висновком Національної ради, має ознаки дискримінації по відношенню до тієї частини населення України, через вибір якої на Всеукраїнському референдумі у грудні 1991 року Україна здобула незалежність, а також ознаки розпалювання ворожнечі між різними групами населення України.

Суд зазначає, що оцінка правомірності рішення суб`єкта владних повноважень у даній справі не може зводитися лише до формального аналізу того, чи містить спірний відеоролик озвучений текст або прямі словесні висловлювання. Законодавча заборона, передбачена абзацом четвертим частини другої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», спрямована на недопущення використання телерадіоорганізацій для поширення інформаційного продукту, який за своїм змістом, формою, контекстом та способом подання здатний формувати у глядача вороже або дискримінаційне ставлення, у тому числі шляхом невербальних засобів комунікації.

Сам по собі факт відсутності озвученого тексту у відеоролику не виключає можливості здійснення впливу на аудиторію через візуальні образи, монтаж, хронологію кадрів, музичний або звуковий супровід, символіку, загальну композицію матеріалу та контекст його поширення. Телевізійне мовлення є аудіовізуальним способом комунікації, а тому інформаційний вплив може здійснюватися не лише через прямі висловлювання, а й через цілісне поєднання зображення, звуку, послідовності кадрів та часу трансляції.

У цьому аспекті доводи позивача про те, що невербальний характер відеоролику автоматично виключає наявність порушення, суд вважає необґрунтованими. Відсутність словесних закликів не позбавляє Національну раду права оцінювати відеоматеріал у цілому, з урахуванням його змістового навантаження, суспільного контексту, часу трансляції та потенційного впливу на аудиторію.

Суд також враховує, що відеоролик транслювався саме 24.08.2020 у День незалежності України, тобто в дату, яка має особливе конституційне, історичне та суспільне значення для Українського народу. Тому оцінка спірного відеоматеріалу не може здійснюватися відокремлено від часу його трансляції та загального суспільно-політичного контексту. Саме поєднання негативно забарвленої візуальної ретроспективи, звукового супроводу та розміщення такого матеріалу у день державного свята обґрунтовано враховано відповідачем при висновку про наявність ознак порушення вимог законодавства.

Посилання позивача на те, що використані у відеоролику кадри є документальними та відображають реальні історичні події, не спростовує правомірності висновків Національної ради. Юридично значущим у межах даного спору є не лише питання достовірності окремих кадрів, а спосіб їх добору, монтажу, послідовність, загальний змістовий акцент та контекст поширення. Достовірні за походженням відеофрагменти можуть бути використані у спосіб, який змінює їх сприйняття аудиторією та формує певний ідеологічний або емоційний висновок.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем не доведено наявності у відеоролику закликів до розв`язування агресивної війни або розпалювання ворожнечі лише через відсутність прямого звернення до аудиторії.

Законодавча заборона, передбачена абзацом четвертим частини другої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», не може тлумачитися настільки вузько, щоб охоплювати виключно словесні, прямі та формально виражені заклики. Такий підхід не відповідав би природі телебачення як аудіовізуального засобу масової інформації та фактично унеможливлював би реагування регулятора на інформаційні продукти, які поширюють відповідні смисли через образи, символіку, монтаж та контекст.

Щодо доводів позивача про неконкретизованість виду ворожнечі, суд зазначає, що у рішенні Національної ради від 28.04.2021 № 484 наведено обставини, які стали підставою для висновку про наявність ознак порушення, а саме: поширення відеоматеріалу, який створює негативний образ наслідків незалежності України та протиставляє різні групи населення за ознакою їх ставлення до історичного вибору Українського народу на Всеукраїнському референдумі 01.12.1991. При цьому Національна рада, як спеціальний орган у сфері телерадіомовлення, у межах наданих їй повноважень здійснила оцінку відеоматеріалу з точки зору дотримання телерадіоорганізацією вимог законодавства.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що акт перевірки не є належним доказом у справі. Навпаки, положення статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» прямо передбачають, що Національна рада приймає рішення про застосування санкцій, зокрема, на підставі актів перевірки. Отже, Акт № 18 від 28.01.2021 позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365» є належним документом, який міг бути покладений відповідачем в основу прийняття рішення від 28.04.2021 № 484.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада в межах своїх повноважень приймає регуляторні акти, у тому числі нормативно-правові, а також інші акти індивідуальної дії.

Частиною п`ятою статті 17 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» передбачено, що кожен акт індивідуальної дії Національної ради повинен містити мотивувальну частину, в якій зазначаються щонайменше такі дані: посилання на норму чинного закону України, яка наділяє Національну раду повноваженнями приймати зазначений акт індивідуальної дії; обставини, з настанням яких закони України пов`язують виникнення у Національної ради повноважень приймати відповідний акт, а також посилання на докази, якими підтверджується настання таких обставин.

У рішенні Національної ради від 28.04.2021 № 484 зазначено, що Національна рада, розглянувши Акт № 18 від 28.01.2021 позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365», м. Київ, заслухавши пояснення уповноваженого представника цієї компанії, керуючись абзацом четвертим частини другої статті 6, пунктом «а» частини першої статті 59, частиною першою статті 70, частинами першою, п`ятою та шостою статті 72, частинами першою та другою статті 73, частиною першою статті 74 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтею 13 та частиною другою статті 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», ухвалила відповідне рішення.

Таким чином, Національною радою виконано вимоги щодо необхідності посилання в акті індивідуальної дії на норму чинного закону України, яка наділяє Національну раду повноваженнями приймати зазначений акт індивідуальної дії.

Щодо вимоги зазначати в рішенні обставини, з настанням яких закони України пов`язують виникнення у Національної ради повноважень приймати відповідний акт, а також посилання на докази, якими підтверджується настання таких обставин, суд зазначає, що у рішенні Національної ради від 28.04.2021 № 484 наведено опис установлених за результатами моніторингу та перевірки обставин, зазначено зміст спірного відеоматеріалу, кількість його трансляцій, дату трансляції, хронометраж, а також правову кваліфікацію встановленого порушення.

Стосовно доводів позивача про те, що оскаржуване рішення містить посилання на «висловлювання», хоча відеоролик є невербальним, суд зазначає, що формулювання окремого речення резолютивної частини рішення не може оцінюватися ізольовано від мотивувальної частини рішення, акту перевірки та встановлених Національною радою обставин. Із змісту рішення від 28.04.2021 № 484 вбачається, що предметом оцінки Національної ради був саме відеоролик «НАША (НЕ) ЗАЛЕЖНІСТЬ? НАШ ПОКАЖЕ» як цілісний аудіовізуальний матеріал, а не окремі словесні висловлювання. Відтак зазначена обставина не свідчить про відсутність порушення та не є самостійною підставою для скасування рішення.

Суд також враховує, що позивач не надав належних та достатніх доказів, які б спростовували встановлені відповідачем фактичні обставини трансляції відеоролику саме 24.08.2020, кількість таких трансляцій, змістову спрямованість відеоматеріалу та його загальний контекст. Натомість доводи позивача зводяться переважно до незгоди з оцінкою Національної ради та до власного альтернативного тлумачення змісту спірного відеоролику.

Відповідно висновкам Верховного Суду у постанові від 25 травня 2018 року у справі №826/2810/15, зазначено наступне: «Європейський суд з прав людини встановив, що засоби масової інформації відіграють важливу роль в демократичному суспільстві: хоча ЗМІ не повинні переходити певні визначені межі, проте «їх обов`язком є передавати інформацію та ідеї з усіх питань, що становлять суспільний інтерес, у сумісний з їхніми обов`язками та відповідальністю спосіб...» (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в справі «Тома проти Люксембургу» від 29 березня 2001 Року).

Також ЄСПЛ неодноразово приходив до висновків по відношенню до журналістів, заявляючи, що стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) захищає їх тільки в тих випадках, коли «вони діють відповідально та добросовісно, надають точну і перевірену інформацію, дотримуючись етики журналістів» (рішення ЄСПЛ у справах «Бладет Тромсе и Стенсаас проти Норвегії» від 20.05.1999 (пункт 65), «Гудвін проти Сполученого Королівства» від 11.07.2002 (пункт 39), «Фрессоз і Руар проти Франці» 21.01.1999 (пункт 54), «Швабе проти Австрії» від 28.08.1992 (пункт 46), «Дорота Канія проти Польщі» від 04.10.2016 та інші.

У межах даного спору Національна рада діяла не як орган цензури і не з метою втручання у редакційну політику позивача, а як спеціальний орган державного регулювання у сфері телебачення і радіомовлення, уповноважений законом здійснювати моніторинг телерадіопрограм, проводити перевірки та реагувати на порушення законодавства у сфері телерадіомовлення.

При цьому суд зазначає, що свобода редакційної політики телерадіоорганізації не звільняє її від обов`язку дотримуватися встановлених законом обмежень, зокрема щодо недопущення використання телерадіоорганізації для поширення матеріалів, які за своїм змістом, формою та контекстом можуть сприяти розпалюванню ворожнечі чи формуванню суспільно небезпечних інформаційних впливів.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення при прийнятті рішення від 28.04.2021 № 484 та розпорядження від 30.04.2021 № 17/759 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а оскаржувані акти містять необхідне мотивування, посилання на правові підстави, фактичні обставини та докази, які стали підставою для їх прийняття.

Отже, у суду відсутні підстави вважати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 28.04.2021 № 484 «Про результати позапланової безвиїзної перевірки ТОВ «НАШ 365», м. Київ (НР № 01544-м від 08.11.2019, супутникове мовлення, логотип: «НАШ», Акт перевірки № 18 від 28.01.2021)» та розпорядження від 30.04.2021 № 17/759 «Про усунення порушень законодавства та сплату штрафу» протиправними, а тому позовні вимоги ТОВ «НАШ 365» задоволенню не підлягають.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ 365» до Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправними та скасування рішення та розпорядження, відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.