Справа № 460/6728/26
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

06 травня 2026 року м. Рівне№460/6728/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді У.М. Нор, розглянувши клопотання ОСОБА_1 з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі відповідачі), третя особа Військова частина НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо мобілізації позивача;

- визнати незаконним зарахування позивача до військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу.

Матеріалам позовної заяви присвоєно єдиний унікальний номер справи 460/6728/26 та за наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Н.О. Дорошенко для розгляду.

Ухвалою суду від 21.04.2026 позовну заяву залишено без руху.

05.05.2026 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборонення військовій частині НОМЕР_1 (в особі її посадових/службових осіб) учиняти дії щодо направлення військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі за цим позовом.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 №61 відповідно до пунктів 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39 та погодженого наказом Державної судової адміністрації України від 29 листопада 2024 року № 529, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених рішенням зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року № 1, у зв`язку з перебуванням судді Дорошенко Н.О. у щорічній оплачуваній відпустці призначено повторний автоматизований розподіл картки додаткових матеріалів судової справи №460/6728/26.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №460/6728/26 передано для розгляду судді У.М. Нор.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема 16.02.2024 та 03.12.2024, додавши до них усі необхідні документи, що підтверджують його право на відстрочку як батька дитини з інвалідністю. Разом з тим, зазначені заяви не були розглянуті у встановленому законом порядку, а відповідне рішення за їх результатами не було прийнято. Більше того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі №569/1830/25, яке набрало законної сили, ІНФОРМАЦІЯ_7 було зобов`язано розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення. Цим же рішенням було визнанно протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_8 в частині бездіяльності, яка полягала у нерозгляді заяви позивача про відстрочку від військової служби. Таким чином, станом на момент видання наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації питання щодо надання йому відстрочки перебувало у стадії невирішеного розгляду, що відповідно до прямих приписів пункту 60 Порядку №560 виключало можливість його призову. Незважаючи на це, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перевіривши належним чином наявність підстав для відстрочки та ігноруючи факт існування невирішеного питання щодо її надання, прийняли рішення про призов Позивача на військову службу під час мобілізації. 2.1. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), за яким позивача зарахували до списків особового складу цієї військової частини, був прийнятий унаслідок незаконного наказу про мобілізацію. Сторона Позивача переконана, що рішення (наказ), прийняте на підставі іншого незаконного рішення (наказу), є так само незаконним. За аналогією з іншим правилом, застосованим у доктрині адміністративного права, дефектні процедури ухвалення адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Також позивач вказує, що повне відновлення порушених прав і законних інтересів ОСОБА_4 вимагає не лише скасування наказів, зазначених вище, а й зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 , у складі якої позивач наразі проходить військову службу, звільнити позивача з військової служби. Незастосування заходу забезпечення позову може призвести до того, що позивача переведуть до іншого місця служби, іншої військової частини (не виключено, що в межах іншої області). Як наслідок, позивачеві доведеться або змінювати позовні вимоги, або звертатися до інших адміністративних судів з новими позовними заявами про звільнення його з військової служби. Натомість забезпечення позову сприятиме дотриманню принципу процесуальної економії та гарантуватиме недопущення подальшого порушення прав ОСОБА_4 на час розгляду справи. Захід забезпечення позову, який просить позивач застосувати, є адекватним і пропорційним до позовних вимог. Заборона військовій частині НОМЕР_1 учиняти дії щодо направлення позивача до іншого місця служби, іншої військової частини узгоджується зі змістом позовних вимог, а отже означає дотримання критерію адекватності. Наслідки, що пов`язані із залишенням ОСОБА_4 у складі та на території військової частини НОМЕР_1 , є менш негативними, ніж ті, що можуть настати в разі його переведення (переміщення) до іншого місця служби, військового формування. Такий захід забезпечення позову гарантуватиме можливість відновлення порушених прав позивача та виконання рішення суду в майбутньому в разі задоволення позову. Отже, критерій пропорційності також дотримано. З урахуванням викладено просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд керується та виходить з такого.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без повідомлення учасників справи.

За правилами частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви про забезпечення позову, враховуючи наведені представником позивача підстави для вжиття таких заходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

За приписами частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18 та від 13.07.2023 у справі № 640/16003/22.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 580/244/23.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи та аргументи заявника, суд зауважує, що вони не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Так, предметом спору у цій справі є: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо мобілізації позивача та визнати незаконним зарахування позивача до військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд також враховує Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Згідно з пунктами 81, 82 Порядку № 560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: резервістів та військовозобов`язаних - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Наказ про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в день відправки військової команди до військових частин (установ) у разі призову резервістів командиром військової частини, резервістів та військовозобов`язаних керівником розвідувального органу або визначеного ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, керівником Центрального управління або регіонального органу СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу).

Отже, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

У свою чергу документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації включає в себе, зокрема, прийняття наказу про призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що позивачем не доведено наявності фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову, позаяк не наведено обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог позивача, або обставин, за яких захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, а саме, щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову. Ухвала суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.

Також, заявник не навів докази того, що відповідачі в обов`язковому порядку будуть вчинені дії, спрямовані на направлення чи переведення позивача як військовослужбовця для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Отже, посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, суд зауважує, що безумовно, рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів правовідносин. Це може завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Однак, відповідно до статті 150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19 та від 29.01.2020 у справі № 280/4367/19.

Враховуючи наведене, зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє суду дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно з положеннями статті 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 06 травня 2026 року.

Суддя У.М. Нор