Справа № 280/10465/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року м. Дніпросправа № 280/10465/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року (суддя Батрак І.В.) в справі №280/10465/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправним та скасування рішення № 59 від 04.09.2025 щодо не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи з 03.03.1985 по 15.03.1994, періоду навчання 01.09.1982 по 29.04.1985, з 03.03.1986 по 31.12.1991, періоду догляду за дітьми до 3 років, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03.03.1985 по 15.03.1994, з 01.09.1982 по 29.04.1985, з 01.01.1992 по 14.03.1994;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1985 по 15.03.1994, період навчання 01.09.1982 по 29.04.1985, з 03.03.1986 по 31.12.1991, періоди догляду за дітьми до 3 років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03.03.1985 по 15.03.1994, з 01.09.1982 по 29.04.1985, з 01.01.1992 по 14.03.1994 та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із дня первинного звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 14.07.2025.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 59 від 04.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період її навчання з 01.09.1982 по 29.04.1985 та період роботи з 03.03.1986 по 14.03.1994 з урахуванням періодів догляду за дітьми до 3 років - з 04.04.1988 по 07.08.1989 і 23.04.1990 по 30.07.1992, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2025 щодо призначення їй пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт звертає увагу, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 : з 03.03.1985 по 15.03.1994, оскільки присутня велика розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (03.03.1986).

Позивачем жодних інших документів, підтверджуючих вищезазначені періоди роботи, передбачені Порядком № 637 при зверненні за призначенням пенсії не надано

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 , період роботи згідно з довідками від 06.08.2025 №73/25 з 03.03.1986 по 31.12.1991 на території Вірменської РСР, оскільки зазначені періоди трудової діяльності підлягають уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ №562 від 16.05.2025 р., якою затверджено «Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу»; період догляду за дітьми до 3-х років 07.02.1988 та 25.02.1990 р.н., оскільки дані періоди перетинаються з роботою на території Вірменської РСР; з 01.01.1992 по 14.03.1994 згідно з довідкою від 06.08.2025 №73/25 на території Республіки Вірменія, оскільки зазначений період підлягає уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ №562 від 16.05.2025 р., якою затверджено «Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком».

Зауважує, що у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. Серед матеріалів доданих до заяви відсутня інформація/ документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.

Тому вважає, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 32 роки.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.08.2025 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Рівненській області.

Так, рішенням відповідача № 59 від 04.09.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування рішення відповідачем зазначено наступне. Пенсійний вік, визначений п. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 60 років. Вік заявниці становить 60 років 1 місяць 18 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 32 роки. Страховий стаж особи становить 24 роки 2 місяці 25 днів. З урахуванням п. 3-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж особи для визначення права на пенсію становить 25 років 6 місяців 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 : з 03.03.1985 по 15.03.1994, оскільки присутня велика розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (03.03.1986); період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 , період роботи згідно з довідкою від 06.08.2025 №73/25 з 03.03.1986 по 31.12.1991 на території Вірменської РСР, оскільки зазначені періоди трудової діяльності підлягають уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Постанови КМУ №562 від 16.05.2025, якою затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу"; період догляду за дітьми до 3-х років 07.02.1988 та 25.02.1990 р.н., оскільки дані періоди перетинаються з роботою на території Вірменської РСР; з 01.01.1992 по 14.03.1994 згідно з довідкою від 06.08.2025 №73/25 на території Республіки Вірменія, оскільки зазначений період підлягає уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Постанови КМУ №562 від 16.05.2025, якою затверджено Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.

Суд першої інстанції зауважив, що період навчання підтверджено дипломом НОМЕР_2 , виданого 01.05.1985 на ім`я ОСОБА_1 , у якому зазначено, що вона в 1982 році вступила до Араратського індустріально-технологічного технікуму і у 1985 році закінчила повний курс вказаного технікуму по спеціальності "технологія в`яжучих матеріалів". У цьому дипломі зазначено, що рішенням кваліфікаційної комісії від 29.04.1985 позивачу присвоєна кваліфікація техніка-технолога, тому дійшов висновку, що факт навчання позивача у період з 01.09.1982 по 29.04.1985 підтверджується належними і допустимими доказами.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з 03.03.1985 по 15.03.1994, суд першої інстанції зазначив, у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.01.1987 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявні наступні записи за спірний період:

03.03.1985 прийнята в лаборантом БМО по 3 розряду на Горісський приладового заводу (наказ №112 від 03.03.1986, запис №1);

20.04.1988 у зв`язку з приєднанням ГПЗ до заводу "Гамма" вважати працівником "Гамма" (наказ №270 від 20.03.1988 ДСП, запис №2);

15.03.1994 звільнена за власним бажанням (наказ №29 від 15.03.1994, запис №3).

Позивачем відповідачу надані довідки, які замовлялися у Вірменії: № 73/25 від 06.08.2025, № 75/25 від 06.08.2025, № 72 /25 від 06.08.2025, № 74 /25 від 06.08.2025, виписку з наказу №29 від 13.03.1994.

Крім того, в матеріалах справи наявний наказ від 03.03.1986 №118к про прийом на роботу, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на роботу на завод лаборантом з 03.03.1986. Відповідно до виписки з наказу від 18.03.1994 №29 ОСОБА_1 звільнена з роботи 14 березня 1994 року.

Відповідно до довідки №73/25 від 06.08.2025 позивач у період з 03.03.1986 (наказ №118 від 03.03.1986) по 14.03.1994 (наказ №29 від 18.03.1994) працювала на Горисському приладовому заводі. При цьому, з 04.04.1988 по 07.08.1989 і 23.04.1990 по 30.07.1992 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

У зв`язку із наведеним суд першої інстанції дійшов висновку, що неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №59 від 04.09.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, період її навчання з 01.09.1982 по 29.04.1985 та період роботи з 03.03.1986 по 14.03.1994 з урахуванням періодів догляду за дітьми до 3 років - з 04.04.1988 по 07.08.1989 і 23.04.1990 по 30.07.1992, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 28.08.2025 щодо призначення пенсії за віком.

Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 28 серпня 2025 року звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, № 59 від 04 вересня 2025 року відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що вік заявниці становить 60 років 1 місяць 18 днів, необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки; страховий стаж особи становить 24 роки 2 місяці 25 днів.

З урахуванням пункту 3-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж особи для визначення права на пенсію становить 25 років 6 місяців 23 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 : з 03.03.1985 по 15.03.1994, оскільки присутня велика розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття (03.03.1986); період навчання згідно з дипломом НОМЕР_2 , період роботи згідно з довідкою від 06.08.2025 №73/25 з 03.03.1986 по 31.12.1991 на території Вірменської РСР, оскільки зазначені періоди трудової діяльності підлягають уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ №562 від 16.05.2025, якою затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу; період догляду за дітьми до 3-х років 07.02.1988 та 25.02.1990 р.н., оскільки дані періоди перетинаються з роботою на території Вірменської РСР; з 01.01.1992 по 14.03.1994 згідно з довідкою від 06.08.2025 №73/25 на території Республіки Вірменія, оскільки зазначений період підлягає уточненню відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ №562 від 16.05.2025, якою затверджено Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Період навчання позивача підтверджено дипломом НОМЕР_2 , виданим 01 травня 1985 року на ім`я ОСОБА_1 , у якому зазначено, що вона в 1982 році вступила до Араратського індустріально-технологічного технікуму і у 1985 році закінчила повний курс вказаного технікуму по спеціальності «технологія в`яжучих матеріалів».

У дипломі зазначено, що рішенням кваліфікаційної комісії від 29.04.1985 позивачу присвоєна кваліфікація техніка-технолога.

Враховуючи підтвердження періоду навчання за денною формою дипломом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підтвердження періоду навчання з 01.09.1982 по 29.04.1985 для цілей зарахування до страхового стажу.

Наступним спірним є період роботи позивача з 03.03.1985 по 15.03.1994.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 14.01.1987 містить наступні записи:

03.03.1985 прийнята в лаборантом БМО по 3 розряду на Горісський приладового заводу (наказ №112 від 03.03.1986, запис №1);

20.04.1988 у зв`язку з приєднанням ГПЗ до заводу "Гамма" вважати працівником "Гамма" (наказ №270 від 20.03.1988 ДСП, запис №2);

15.03.1994 звільнена за власним бажанням (наказ №29 від 15.03.1994, запис №3).

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі - Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Підставою, за якою відповідачем не зарахований цей період роботи позивача, є розбіжність між датою прийняття на роботу (03.03.1985) та датою наказу про прийняття (03.03.1986).

Позивачем разом із заявою про призначення пенсії надані довідки, видані установами Республіки Вірменія, № 73/25 від 06.08.2025, № 75/25 від 06.08.2025, № 72 /25 від 06.08.2025, № 74 /25 від 06.08.2025, виписка з наказу №29 від 13.03.1994.

Відповідно до наказу від 03.03.1986 №118к про прийом на роботу ОСОБА_1 прийнята на роботу на завод лаборантом з 03.03.1986. Відповідно до виписки з наказу від 18.03.1994 №29 ОСОБА_1 звільнена з роботи 14 березня 1994 року.

Згідно з довідкою №73/25 від 06.08.2025 позивач у період з 03.03.1986 (наказ №118 від 03.03.1986) по 14.03.1994 (наказ №29 від 18.03.1994) працювала на Горисському приладовому заводі, з 04.04.1988 по 07.08.1989 і 23.04.1990 по 30.07.1992 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відповідачем також не зараховано до страхового стажу позивача періоду догляду за дітьми до досягнення ними трьох років.

Пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом ж) частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Статтею 181 Кодексу законів про працю України установлено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Відтак, до загального стажу роботи зараховувався час оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно з пунктом 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність незарахування періоду догляду до дітьми до досягнення ними трирічного віку до страхового стажу позивача.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність незарахування спірних періодів до страхового стажу.

Протиправність незарахування наведених періодів до страхового стажу вказує на правильний висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача відмову у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Стосовно доводів апелянта про необхідність перевірки спірних періодів із посиланням на відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України №562 від 16 травня 2025 року.

Частинами першою та другою статті 24-1 Закону № 1058-ІV установлено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 року №562 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (далі - Порядок №562) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.

За змістом пункту 4 Порядку №562 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.

У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.

Судом першої інстанції доречно зауважено про не надання відповідачем будь-яких доказів звернення органу Пенсійного фонду відповідно до постанови №562 до Міністерства закордонних справ України із заявою про направлення запиту до іншої країни щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової діяльності до 1 січня 1992 року.

Згідно з абзацами 5-6 Порядку №562 МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України "Про інформацію" та "Про захист персональних даних", і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.

Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.

Отже, періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови (1) відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.

Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначення позивачем в анкеті-опитуванні коментованих відомостей свідчить про виконання позивачем вимог Порядку №562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-IX, яким Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи у Вірменській РСР та Республіці Вірменія відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Крім того, спірні періоди роботи позивача в Республіці Вірменія підтверджуються записами трудової книжки, тому мають бути зараховані до страхового стажу.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України за умови підтвердження трудового стажу наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та, відповідно, про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року в справі № 280/10465/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року в справі № 280/10465/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 06 травня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко