Справа № 420/22767/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» (далі по тексту позивач, ТОВ «БУДІВА ТМ») до Південного міжрегіонального управляння Державної служби з питань праці (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/МГ-ФС від 10.06.2025 р. про накладення на ТОВ «БУДІВА ТМ» штрафу в розмірі 96000,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/ІП-ФС від 10.06.2025 р. про накладення на ТОВ «БУДІВА ТМ» штрафу в розмірі 8000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку ТОВ «БУДІВА ТМ», за результатами якої складено акт від 07.04.2025 р., відповідно до якого зроблений висновок, що працівникам Позивача не нараховувалась заробітна плата за неробочі дні, в які вони фактично виконували роботу. Податковий орган зробив такий висновок посилаючись на акти списання пального, використаного на службові поїздки ТОВ «БУДІВА ТМ» від 30.09.23 р., 31.03.24 р. А саме, в оскаржуваних постановах зазначено… «Згідно акту списання пального від 30.09.23 р. № 9, члени комісії: ОСОБА_1 , Рутковський В.В., Ісаєва Г.В., Тарасенко О.В. підписали означений акт (первинний документ) 30.09.23 р. (дата складення) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» протягом вересня 2023 р. пального в загальній кількості -728,30 л. В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за вересень 2023 р., 30.09.23 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не працювали. Згідно акту списання пального від 31.03.24 р. № 3, члени комісії: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підписали означений акт (первинний документ) 31.03.24 р. (дата складення) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» протягом березня 2024 р. пального в загальній кількості - 1004,63 л. В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за березень 2024 р., 31.03.24 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не працювали. Отже, працівникам не нараховувалась заробітна плата у встановленому розмірі за неробочі дні, в які вище перелічені працівники фактично виконували роботу….». Висновок, що вищевказані працівники фактично виконували роботу в неробочі дні був зроблений без відбирання пояснень у самих працівників. Тобто, обставини щодо фактичного виконання роботи в неробочі дні 30.09.2023 р., 31.03.2024 р. податковим органом не встановлювались. Під час перевірки позивач надав для ознайомлення наказ від 03.04.25 р. про виправлення описки в актах списання пального та акти від 30.09.2023 р., 31.03.2024 р. з виправленнями, та табелі обліку робочого часу. Проте вони не були взяті податковим органом до уваги. Позивач вказує, що не був ознайомлений з актом перевірки на дату закінчення податкової перевірки, та не викликався для його отримання. Позивач уважає, що податковий орган не надав належну оцінку поясненням та документам, не дослідивши всі обставини справи, зробив хибні висновки щодо порушень трудового законодавства позивачем. У зв`язку з чим, на адресу відповідача, ГУ ДПС у м. Одесі були направлені лист та копії матеріалів фактичної перевірки. Відповідач повідомив ТОВ «БУДІВА ТМ» про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, який відбувся 10.06.2025 року. Позивач вказує, що надав на розгляд адміністративної справи табелі обліку робочого часу, пояснення ТОВ «БУДІВА ТМ» від 04.06.2025 р. та пояснення членів комісії ТОВ «БУДІВА ТМ», які брали участь у списанні пального, які підтвердили, що не працювали у вихідні дні 30.09.2023 року, 31.03.2024 року. Всупереч цьому, відповідачем були винесені постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 96000,00 грн. та 8000,00 грн.

Позивач уважає вказані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає наступне.

Так, позивач вказує, що не порушував законодавство про працю та веде господарську діяльність згідно чинного законодавства України. Інформація, викладена в Акті перевірки від 07.04.2025 року щодо фактичної роботи працівників у вихідні дні, відображена не вірно та не відповідає дійсності. ТОВ «Будіва ТМ» з`ясовано, що працівники, які фактично здійснювали оформлення актів списання (бухгалтер ОСОБА_1 (звільнена 17.09.2024 року), директор комерційний ОСОБА_2 (звільнений 30.12.204 року)) допустили описку в даті складення актів, закриваючи період списання пального за місяць з першого по останній день періоду. 30.09.2023 року та 31.03.2024 року це були останні дні календарного місяця, які припали на вихідний день. Тобто, під час оформлення актів списання пального була допущена технічна описка в даті складення. Описку в даті складення актів виправлено згідно правил ведення бухгалтерського обліку. Працівники ТОВ «Будіва ТМ» - члени комісії згідно актів списання, не працювали у вихідні дні 30.09.2023 року та 31.03.2024 року, про що правильно відображено в табелях обліку робочого часу, та підтверджується відповідними заявами працівників - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Інші члени комісії, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 також не працювали у неробочі дні 30.09.2023 року та 31.03.2024 року. Наразі вони звільненні з роботи. Накази та інші розпорядження про вихід на роботу працівників ТОВ «Будіва ТМ» 30.09.2023 року та 31.03.2024 року відсутні.

Позивач зазначає, що оскаржувані постанови були прийняті посилаючись виключно на невстановлені в акті податкової перевірки обставини. Відповідач прийняв оскаржувані постанови, посилаючись на відсутність у нього інформації щодо оскарження позивачем акту податкової перевірки та щодо надання позивачем документів під час податкової перевірки. При цьому, акт податкової перевірки не є документом що оскаржується, оскільки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише документом, в якому зафіксовано оціночні судження осіб, що її проводили.

Також позивач зазначає, що відповідач, отримавши пояснення позивача та членів комісії, які приймали участь у списанні пального за вересень 2023 року, березень 2024 року, проігнорував їх та не надав належну оцінку. Відповідач не звертався до позивача з пропозицією надати додаткові документи, обґрунтування, не відбирав письмові пояснення у працівників тощо, для прийняття законного рішення. Наведені вище обставини, на думку позвача, свідчать, що відповідач формально підійшов до прийняття рішення про порушення позивачем законодавства про працю. А тому, оскаржувані прийняті незаконно і необґрунтовано, без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням приписів статті 19 Конституції України, статті 265 КЗпП України, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509). Відповідач не мав належних та достовірних доказів наявності порушення трудового законодавства з боку позивача, та фактів використання позивачем найманої праці у вихідні дні, відповідно 30.09.2023 року та 31.03.2024 року. Під час складення документів була допущена описка, яка виправлена, але це не означає, що працівники позивача працювали у неробочі дні, та позивач порушив трудове законодавство.

Крім того, з 14 вересня 2021 року підставою для накладення штрафу відповідно до абзаців 2 та 7 пункту 2 Порядку № 509 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295), може бути акт документальної виїзної перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а не акт фактичної перевірки. ГУ ДПС у Одеській області проведена фактична, а не документальна виїзна, перевірка та за результатами цієї перевірки складено акт фактичної, а не документальної виїзної, перевірки, тобто обставини допущення позивачем порушення вимог статей 21, 71, 72 КЗпП України не можуть підтверджуватись актом фактичної перевірки від 07.04.2025 року, який одержаний контролюючим органом з порушенням порядку, встановленого законом.

Ухвалою від 14.07.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/22767/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін.

04.08.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що Головне управління ДПС в Одеській області листом від 13.05.2025 року за вх. 3999/ПД/1-25 надало до Міжрегіонального управління копію Акту (довідки) фактичної перевірки №15158/15-32-09-07-04 від 07.04.2025 року з додатками щодо фактичної перевірки у господарському об`єкті за адресою: місто Одеса, вулиця Степова, будинок 18/20, де здійснює діяльність ТОВ «Будіва ТМ» (), яка була проведена у період з 27.03.2025 року по 04.04.2025 року (далі Акт). Листом №ПД/3.1/4757-25 від 15.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено позивачу, як особі, стосовно якої ініційовано адміністративне провадження. Повідомлено про одержання 21.05.2025 року заступником начальника Міжрегіонального управління Василем Буюклі Акту та початку адміністративного провадження, із доданням пам`ятки про права та обов`язки учасників адміністративного провадження. Крім того, листом №СП-ПД/3.1/3626-25 від 20.05.2025 року було звернуто до спеціаліста за наданням роз`яснення стосовно правопорушення, наявного у вищезазначеній адміністративній справі. Також, листом №ПД/3.1/5-27-25 від 23.05.2025 року було звернуто до ГУ ДПС в Одеській області про надання додаткової інформації та матеріалів перевірки ТОВ «Будіва ТМ». Листом №ПД/3.1/5138-25 від 28.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено позивачу запрошення, як учаснику адміністративного провадження на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ «Будіва ТМ» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», призначеного на 10 червня 2025 року о 09 год. 30 хв. Листом № ПД/3.1/5167-25 від 28.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено запрошення на слухання, начальнику управління інспекційної діяльності в Одеській області Міжрегіонального управління, як особі, яка сприяє розгляду справи. Службовою запискою № СП-ПД/4.2./3983-25 від 05.06.2024 року головним державним інспектором відділу з питань праці управління інспекційної діяльності в Одеській області Міжрегіонального управління Волковою О.А. для врахування під час розгляду адміністративної справи надано роз`яснення щодо правопорушення, наявного у вищезазначеній адміністративній справі.

10.06.2025 року заступником начальника Міжрегіонального управління Василем Буюклі проведено слухання по справі у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 а також представником ТОВ «Будіва ТМ» Ровкова С.В. Під час слухання було, зокрема, встановлено, що за наслідками фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області складений Акт. Фахівцями управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області у термін з 27.03.2025 року по 04.04.2025 року проведено фактичну перевірку господарського обєкту за адресою: м. Одеса, вул. Степова, буд. 18/20, через який здійснює господарську діяльність ТОВ «Будіва ТМ», за результатами якої складено: акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/ або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтва, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 07.04.2025 N 15158/15-32-09-07-04 (далі - Акт) Відповідно до пункту 3 частини 2 «Описова частина» Акту, зазначено наступне: «...Згідно акту списання пального від 30.09.2023 N 9, члени комісії: ОСОБА_1 , Ісаєва Г.В., Рутковський В.В., Тарасенко В.О. підписали означений акт (первинний документ) 30.09.2023 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом вересня 2023 року пального в загальній кількості - 728,30 л. В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за вересень 2023 року, 30.09.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 не працювали. Згідно акту списання пального від 31.03.2024 N 3, члени комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Квачук І. В., підписали означений акт (первинний документ) 31.03.2024 (дата складання) та засвідчили власними використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ). Згідно акту списання пального від 31.03.2024 N 3, члени комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , підписали означений акт (первинний документ) 31.03.2024 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом березня 2024 року пального в загальній кількості - 1004,63 л. В той же час, згідно табелю обліку робочого часу, за березень 2024 року, 31.03.2024 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не працювали. Разом з тим, за допомого електронного сервісу Пенсійного фонду України за посиланням https://portal.pfu.gov.ua/ було зроблено запит (тип запиту: «Поточний список працівників страхувальника») за суб`єктом господарювання станом на 20.05.2025 останній актуальний звіт по ЄСВ за формою Додаток 4 поданий страхувальником за 04.2025: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . Пунктом 14 Акту встановлено порушення ст. 12, ч.2, с. 30 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (зі змінами та доповненнями), встановлено не нарахування заробітної плати у встановленому законодавством розмірі за неробочі дні.

ТОВ «Будіва ТМ» надало пояснення в яких стверджує, що дати, зазначені в актах списання пального, а саме: 30.09.23 року. та 31.03.24 року - це технічна помилка, що була допущена під час складення актів працівниками, які фактично здійснювали оформлення акту (бухгалтер ОСОБА_1 (звільнена 17.09.24 року), директор комерційний ОСОБА_2 (звільнений 30.12.24 року)). Помилку в даті складення актів виправлено. Проте, слід звернути увагу, що виправлені акти списання пального від 30.09.2023 року та 31.03.2024 року не надано до Міжрегіонального управління. Під час проведення перевірки фахівцями ГУ ДПС в Одеській області, документи що підтверджують факт наявних порушень законодавства про працю надавалися до доказів, та завірялись належним чином «ген.директор ОСОБА_24 ». із печаткою ТОВ «Будіва ТМ». Станом на момент винесення постанов про накладення штрафу ТОВ «Будіва ТМ» не надало контролюючому органу доказів оскарження вищезазначеного акта шляхом надання заперечень, у зв`язку з чим цей акт вважається чинним.

Щодо тверджень позивача про фактичне допущення описки під час складання актів, відповідч вказує, що посилання Позивача на некоректні дати в складених актах списання пального, а саме 30.09.2023 р. та 31.03.2024 р. як на технічну описку, виправлену відповідно до вимог бухгалтерського обліку, не звільняє підприємство від відповідальності за порушення трудового законодавства. Навіть суто формальні помилки не виключають правомірності складання акта фактичної перевірки та накладення штрафу, якщо встановлено, що працівники фактично працювали у вихідні дні без належного оформлення та компенсації.

05.08.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що ні податковим органом під час перевірки, ні відповідачем під час розгляду адміністративної справи не встановлювалися обставини фактичної роботи конкретних працівників у неробочі дні. Тобто, докази, які б підтверджували, що працівники фактично працювали у вихідні дні відповідно 30.09.2023 року та 31.03.2024 року у відповідача відсутні. Працівники ТОВ «БУДІВА ТМ» заперечують факт виходу на роботу у неробочі дні 30.09.2023 року та 31.03.2024 року, про що надавали відповідачу пояснення. Позивач виправив описку у Актах списання пального від 30.09.2023 року та 31.03.2024 року до моменту прийняття оскаржуваних постанов. Відтак, станом на дату прийняття оскаржуваних постанов, підстави для застосування до Позивача штрафу були відсутні, що є підставою для задоволення позовної вимоги про скасування вищевказаних постанов. Щодо ненадання актів списання пального з виправленнями під час розгляду адміністративної справи: Акт фактичної податкової перевірки був складений 07.04.2025 року, а вже 08.04.2025 року. Бюро економічної безпеки України (відразу після податкової перевірки), проводилися обшуки в офісі та на складах ТОВ «БУДІВА ТМ» та вилучалися в супереч чинного законодавства України первинні бухгалтерські документи без складання реєстрів документів. У зв`язку з чим, позивач тимчасово був позбавлений можливості надати відповідачу наказ від 03.04.25 року, акти від 30.09.2023 року 31.03.2024 року з виправленнями, під час розгляду адміністративної справи, проте були надані всі інші документи, та пояснення позивача та працівників, що підтверджували відсутність порушення трудового законодавства України позивачем, та є достатньою підставою для спростування висновків податкового органу про фактичну роботу працівників у неробочі дні. В той же час, відповідач не взяв надані позивачем документи до уваги, та зробив не вірні висновки, щодо фактичної роботи в неробочі дні працівників.

15.08.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких, зокрема, вказано, що під час розгляду адміністративної справи, позивач надавав пояснення та повідомив про проведення обшуків БЕБ, та неможливість надати додаткові документи, про що зафіксовано в протоколі слухання у справі від 10.06.2025 року, а саме представник відповідача зазначив (на останній сторінці протоколу), «….Зокрема, інформує, що акти виправлені не надані, у зв`язку з проведенням обшуку..». Отже, відповідачу було відомо про обставини тимчасового ненадання додаткових документів, хоча були надані всі інші документи, які підтверджують відсутність порушення позивачем трудового законодавства. Проте відповідач, не зупинив розгляд адміністративної справи, не взяв до уваги вищевказані обставини, та прийняв оскаржувані постанови з порушенням чинного законодавства України.

Ухвалою від 31.10.2025 року суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначив по справі підготовче засідання на 18.11.2025 року.

В підготовче засідання, призначене на 18.11.2025 року, з`явилися представники сторін.

В підготовчому засіданні на обговорення учасників поставлено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 09.12.2025 року.

В судове засідання, призначене на 09.12.2025 року, з`явилися представники сторін.

Судом, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 09.12.2025 року, продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

12.12.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона просить суд повернутись до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні; вирішити в підготовчому судовому засіданні клопотання позивача щодо виклику свідка.

Ухвалою від 17.12.2025 року суд вийшов із письмового провадження, повернувся до стадії підготовчого провадження у справі № 420/22767/25 та призначив підготовче засідання на 06.01.2026 року.

В підготовче засідання, призначене на 06.01.2025 року, з`явилися представники сторін.

В підготовчому засіданні на обговорення учасників поставлено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_3 .

Представник позивача підтримала вказане клопотання.

Представник відповідача заперечувала проти клопотання про виклик свідка.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 06.01.2026 року, задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06.01.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 03.02.2026 року.

В судове засідання, призначене на 03.02.2026 року, з`явилися представники сторін та свідок ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 03.02.2026 року під час розгляду справи по суті сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_29 .

У судовому засіданні 03.02.2026 року суд з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 03.02.2026 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС в Одеській області у період з 27.03.2025 року по 04.04.2025 року проведено фактичну перевірку господарського об`єкта за адресою: м. Одеса, вул. Степова, буд.к 18/20, через який здійснює господарську діяльність ТОВ «Будіва ТМ» (код за ), за наслідками якої складено Акт про результати фактичної перевірки, з питань додержання суб`єктами господарювання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних, товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), №15158/15-32-09-07-04 від 07.04.2025 року.

В пункті пункті 3 частини 2 «Описова частина» Акту, зазначено наступне:

«Дослідженням змісту наданих до проведення перевірки документів встановлено наступне.

Згідно акту списання пального від 30.09.2023 № 9, члени комісії: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Рутковський В.В., Тарасенко В.О. підписали означений акт (первинний документ) 30.09.2023 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом вересня 2023 року пального в загальній кількості - 728,30 л.

В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за вересень 2023 року, 30.09.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 не працювали.

Згідно акту списання пального від 31.03.2024 №3, члени комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , підписали означений акт (первинний документ) 31.03.2024 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом березня 2024 року пального в загальній кількості - 1004,63 л.

В той же час, згідно табелю обліку робочого часу, за березень 2024 року, 31.03.2024 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не працювали.

У зв`язку із чим, перевіркою встановлено порушення ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) ст. 12, ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями).».

Згідно пункту 2 частин 3 «Висновок перевірки» Акту: «За порушення ст. 12, ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями), передбачена відповідальність згідно із ч. 2 ст. 265 КЗпП України, затвердженого Законом УРСР 10.12.1971 №322-VIII (із змінами та доповненнями). Для прийняття відповідних рішень щодо порушень вимог КЗпПУ та Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», матеріали перевірки будуть направлені до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.».

Головне управління ДПС в Одеській області листом від 07.05.2025 року за вих. № 8773/5/15-32-09-07-05 повідомило Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про факти, встановлені в ході перевірки, та направило на адресу останнього акт фактичної перевірки.

Вказаний лист 13.05.2025 року надійшов до відповідача.

На підставі вказаного листа Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці розпочало адміністративне провадження.

Листом №ПД/3.1/4757-25 від 15.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено позивачу повідомлення про початок адміністративного провадження, як особі, стосовно якої ініційовано адміністративне провадження.

Листом №СП-ПД/3.1/3626-25 від 20.05.2025 року відповідач звернувся до головного державного інспектора відділу з питань трудових відносин управління інспекційної діяльності в Одеській області ПМУ Держпраці Ольги Волкової за наданням роз`яснення стосовно правопорушення, наявного у адміністративній справі.

Листом №ПД/3.1/5-27-25 від 23.05.2025 року відповідач звернувся до ГУ ДПС в Одеській області про надання додаткової інформації та матеріалів перевірки ТОВ «Будіва ТМ», зокрема, інформацію, із відповідними копіями, щодо наданих до ГУ ДПС в Одеській області заперечень на Акт фактичної перевірки від Товариства та висновок комісії з питань розгляду заперечень платників податків та поясненя до актів перевірок ГУ ДПС в Одеській області.

Листом №ПД/3.1/5138-25 від 28.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено позивачу запрошення, як учаснику адміністративного провадження на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ «Будіва ТМ» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», призначеного на 10 червня 2025 року о 09 год. 30 хв.

Листом № ПД/3.1/5167-25 від 28.05.2025 року Міжрегіональним управлінням було направлено запрошення на слухання, начальнику управління інспекційної діяльності в Одеській області Міжрегіонального управління, як особі, яка сприяє розгляду справи.

ТОВ «Будіва ТМ» подало до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці пояснення від 04.06.2025 року, в яких зазначено:

«В акті фактичної перевірки від 07.04.2025 № 15158/15-32-09-07-04, Головне управління ДПС в Одеській області посилається на акти списання пального від 30.09.23 р., 31.03.24 р., які були підписані членами комісії, та зазначає що згідно табелів обліку робочого часу за вересень 2023 р., та березень 2024 р., підписанти актів не працювали та їм не нарахована заробітна плата за неробочі дні, в які вони ніби то фактично працювали. З викладеним в акті не погоджуємося, оскільки інформація відображена не вірно та не відповідає дійсності.

ТОВ «Будіва ТМ» з`ясовано, що дати, зазначені в актах списання пального, а саме:

30.09.23 р. та 31.03.24 р., - це технічна помилка, що була допущена під час складення актів працівниками, які фактично здійснювали оформлення акту (бухгалтер ОСОБА_1 (звільнена 17.09.24 р.), директор комерційний ОСОБА_2 (звільнений 30.12.24 р.)). Помилку в даті складення актів виправлено.

Також повідомляємо, що працівники ТОВ «Будіва ТМ» не працювали у вихідні дні 30.09.23 р. та 31.03.24 р., про що правильно відображено в табелях обліку робочого часу, та підтверджується відповідними поясненнями працівників членів комісії - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (пояснення від інших членів комісії надати не представляється можливим у зв`язку з їх звільненням).

Накази та інші розпорядження про вихід на роботу працівників 30.09.23 р. та 31.03.24 р. - відсутні.

Просимо врахувати вищевказані пояснення та додані документи під час розгляду адміністративної справи та не застосовувати до ТОВ «Будіва ТМ» штраф, оскільки Товариство не порушувало законодавство про працю та веде господарську діяльність згідно чинного законодавства України.».

Службовою запискою № СП-ПД/4.2./3983-25 від 05.06.2025 року головним державним інспектором відділу з питань праці управління інспекційної діяльності в Одеській області Міжрегіонального управління Волковою О.А. для врахування під час розгляду адміністративної справи надано роз`яснення щодо правопорушення, наявного у вищезазначеній адміністративній справі.

10.06.2025 року проведено слухання у адміністративній справі про накладення штрафу на ТОВ «Будіва ТМ» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 КЗпП України, було заслухано пояснення осіб, які сприяють розгляду справи, розглянуто отримані документи та відомості, та прийнято рішення скласти постанови про накладення на ТОВ «Будіва ТМ» за порушення норм чинного законодавства про працю, відповідальність за які передбачена абз. 2 та 10 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

10.06.2025 року Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/МГ-ФС, якою на ТОВ «Будіва ТМ», на підставі абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 96000,00 грн.

10.06.2025 року Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/ІП-ФС, якою на ТОВ «Будіва ТМ», на підставі абз. 10 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 8000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем постановами про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (надалі Положення №96).

Згідно із п.1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом пп.6, 9 п.4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до п.7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

У статті 1 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 21 КЗпП Украі?ни, зокрема, передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професіи?ноі? та/або частковоі? професіи?ноі? кваліфікаціі?, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професіи?ноі? або частковоі? професіи?ноі? кваліфікаціі?.

Частиною 2 статті 21 КЗпП Украі?ни передбачено, що працівник має право реалізувати своі? здібності до продуктивноі? і творчоі? праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Підставою для нарахування заробітноі? плати працівнику за фактично виконану роботу є табель обліку використання робочого часу форми П-5, затвердженоі? наказом Державного комітету статистику Украі?ни «Про затвердження типових форм первинноі? обліковоі? документаціі? зі статистики праці» 05.12.2008 N489.

Частиною 2 статті 30 Закону Украі?ни «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язании? забезпечити достовірнии? облік виконуваноі? працівником роботи і бухгалтерськии? облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, крім випадків, передбачених законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Частиною 1 статті 71 КЗпП Украі?ни, визначено що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинноі? профспілковоі? організаціі? (профспілкового представника) підприємства, установи, організаціі? і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другіи? цієі? статті.

Статтею 72 КЗпП Украі?ни, встановлено що робота у вихіднии? день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошевіи? формі у подвіи?ному розмірі. Оплата за роботу у вихіднии? день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу (робота у святковии? і неробочии? день (частина четверта статті 73) оплачується у подвіи?ному розмірі: відрядникам - за подвіи?ними відрядними розцінками).

Норми і гарантіі? в оплаті праці (за роботу в надурочнии? час; у святкові, неробочі та вихідні дні), передбачені частиною першою цієі? статті та Кодексом законів про працю Украі?ни, є мінімальними державними гарантіями (частина 2 статті 12 Закону Украі?ни «Про оплату праці»).

Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена ст. 265 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 указаної статті посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно абз.5, 10 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення;

порушення інших вимог законодавства про працю, крім передбачених абзацами другим - дев`ятим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати за кожне таке порушення;

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509) (тут і надалі посилання на норми Порядку № 509 наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з абзацами першим третім пункту 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Перевіряючи наявність підстав для притягнення ТОВ «БУДІВА ТМ» до відповідальності за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення норм чинного законодавства про працю згідно з оскаржуваними постановами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.06.2025 року Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/МГ-ФС, якою на ТОВ «Будіва ТМ», на підставі абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 96000,00 грн.

10.06.2025 року Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/ІП-ФС, якою на ТОВ «Будіва ТМ», на підставі абз. 10 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 8000,00 грн.

Зі змісту оскаржуваних постанов убачається, що «Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці (далі -Міжрегіональне управління) отримано лист Головного управління ДПС в Одеській області від 07.05.2025 №8773/5/15-32-09-07-05, яким надано матеріали фактичної перевірки ТОВ «БУДІВА ТМ», (далі - Товариство), яка тривала з 27.03.2025 по 04.04.2025, за адресою: м. Одеса, вул. Степова, буд. 18/20, та за результатами якої складено акт від 07.04.2025 №15158/15-32-09-07-04.

Відповідно до пункту 3 частини 2 «Описова частина» Акту, зазначено наступне: «...Згідно акту списання пального від 30.09.2023 №9, члени комісії: ОСОБА_1 , Ісаєва Г.В., Рутковський В.В., Тарасенко В.О. підписали означений акт (первинний документ) 30.09.2023 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом вересня 2023 року пального в загальній кількості - 728,30 л.

В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за вересень 2023 року, 30.09.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 не працювали.

Згідно акту списання пального від 31.03.2024 №3, члени комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підписали означений акт (первинний документ) 31.03.2024 (дата складання) та засвідчили власними підписами правомірність списання використаного ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) протягом березня 2024 року пального в загальній кількості - 1004,63 л.

В той же час, згідно табелю обліку робочого часу за березень 2024 року, 31.03.2024 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не працювали.

Отже, працівникам не нараховувалась заробітна плата у встановленому законодавством розмірі за неробочі дні, в які вище перелічені працівники фактично виконували роботу.

У зв`язку із чим, перевіркою встановлено порушення ТОВ «БУДІВА ТМ» (код за ) ст. 12, ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами та доповненнями)...»

До Акту від 07.04.2025 №15158/15-32-09-07-04 додано:

- Акт списання пального №3 від 31.03.2024;

- Акт списання пального №9 від 30.09.2023;

- Табель обліку використання робочого часу за березень 2024 року;

- Табель обліку використання робочого часу за вересень 2023 року.

З вищенаведеного встановлено, що роботодавцем достовірно не відображалась робота працівників, про що свідчать відмітки у табелях обліку робочого часу за вересень 2023 року та березень 2024 року.

06.06.2025 до Міжрегіонального управління надійшли пояснення від ТОВ «БУДІВА ТМ» (вхідний № 4731/ПД/1-25), в яких серед іншого зазначено наступне:

«ТОВ «Будіва ТМ» з`ясовано, що дати, зазначені в актах списання пального, а саме:

30.09.23 р. та 31.03.24 р., - це технічна помилка, що була допущена під час складення актів працівниками, які фактично здійснювали оформлення акту (бухгалтер ОСОБА_1 (звільнена 17.09.24 р.), директор комерційний ОСОБА_2 (звільнений 30.12.24 р.)). Помилку в даті складення актів виправлено.

Також повідомляємо, що працівники ТОВ «Будіва ТМ» не працювали у вихідні дні 30.09.23р. та 31.03.24 р., про що правильно відображено в табелях обліку робочого часу, та підтверджується відповідними поясненнями працівників членів комісії - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (пояснення від інших членів комісії надати не представляється можливим у зв`язку з їх звільненням).

Накази та інші розпорядження про вихід на роботу працівників 30.09.23 р. та 31.03.24 р.- відсутні».

Водночас, слід відмітити відсутність інформації в Міжрегіональному управління щодо оскарження ТОВ «Будіва ТМ» акту перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 07.04.2025 №15158/15-32-09-07-04, де зафіксовані порушення законодавства про працю.

Окрім цього, слід зазначити про факт відсутності документів, що надані ТОВ «БУДІВА ТМ» до Міжрегіонального листа (вхідний № 4731/ПД/1-25) під час проведення перевірки фахівцями ГУ ДПС в Одеській області.

Враховуючи вищезазначену інформації, та на підставі Акту перевірки від 07.04.2025 №15158/15-32-09-07-04, встановлено недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці ТОА «БУДІВА ТМ» відносно 6 працівників: Романюка О.В., ОСОБА_3 , Рутковського В.В., Тарасенко В.О., Габрійчука Л. В. та ОСОБА_6 ».

Отже, підставою для прийняття оскаржуваних постанов слугували висновки, викладені в акті фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області, відповідно до яких працівники позивача нібито виконували роботу у вихідні дні 30.09.2023 року та 31.03.2024 року.

Разом з тим, такі висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на наявності актів списання пального, підписаних зазначеними особами у вказані дати, при одночасній відсутності відміток про роботу цих працівників у табелях обліку робочого часу.

Суд критично оцінює доводи відповідача про фактичне виконання працівниками позивача роботи у вихідні дні 30.09.2023 року та 31.03.2024 року, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як убачається з матеріалів справи, висновок відповідача про наявність порушення ґрунтується виключно на формальному співставленні дат, зазначених в актах списання пального, із даними табелів обліку робочого часу, без встановлення реальних обставин виконання працівниками трудових функцій.

Суд наголошує, що для підтвердження факту виконання роботи у вихідний день контролюючий орган повинен довести сукупність обставин, які беззаперечно свідчать про фактичне залучення працівника до праці, зокрема: наявність відповідного розпорядчого акту роботодавця, факт перебування працівника на робочому місці, виконання ним конкретних трудових завдань, а також питання компенсації такої роботи.

Однак відповідачем не встановлено та не доведено жодної із зазначених обставин.

Зокрема, матеріали справи не містять:

- наказів або розпоряджень про залучення працівників до роботи у вихідні дні;

- доказів фактичного перебування працівників на робочому місці;

- підтвердження виконання ними будь-яких трудових обов`язків у спірні дні;

- відомостей щодо нарахування або ненарахування відповідної оплати чи компенсації;

- пояснень працівників, отриманих під час проведення перевірки, які б підтверджували факт роботи;

- інших об`єктивних даних (зокрема, дані систем контролю доступу, GPS-моніторингу, службового листування тощо), які можуть свідчити про здійснення трудової діяльності у відповідний період.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що сам факт підписання працівниками актів списання пального у відповідні дати свідчить про виконання ними трудових обов`язків.

Акти списання пального є документами бухгалтерського обліку, які фіксують господарську операцію, однак не є доказом здійснення працівником трудової діяльності у конкретний момент часу.

Підписання такого документа не свідчить про фактичне виконання роботи, не підтверджує її обсяг, тривалість та зміст, а також не дає підстав однозначно стверджувати, що відповідні дії вчинялися саме у день, зазначений у документі.

Таким чином, сам по собі факт наявності первинного документа або його підписання не є належним та достатнім доказом виконання працівником роботи у розумінні трудового законодавства.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною практикою Верховний Суд, відповідно до якої формальні ознаки документального оформлення не можуть підміняти встановлення фактичних обставин виконання роботи.

Суд встановив, що фактично висновок відповідача про порушення позивачем законодавства про працю базується на припущенні, що підписання працівниками актів списання пального у вихідні дні автоматично свідчить про виконання ними роботи у ці дні.

Такий підхід є юридично неспроможним, оскільки не відповідає вимогам щодо доведеності обставин, які покладені в основу рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд наголошує, що застосування заходів відповідальності не може ґрунтуватися на ймовірностях, припущеннях чи формальних логічних висновках, а повинно базуватися виключно на достовірно встановлених фактах.

Для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення законодавства про працю необхідним є встановлення саме реальних обставин виконання роботи, а не формальних ознак, які можуть лише опосередковано вказувати на таку можливість.

Слід зазначити, що позивач виправив описку у Актах списання пального від 30.09.2023 року та 31.03.2024 року, що підтверджується наказом від 03.04.2025 року.

Щодо ненадання актів списання пального з виправленнями під час розгляду адміністративної справи позивач повідомив, що Акт фактичної податкової перевірки був складений 07.04.2025 року, а вже 08.04.2025 року Бюро економічної безпеки України (відразу після податкової перевірки), проводилися обшуки в офісі та на складах ТОВ «БУДІВА ТМ» та вилучалися первинні бухгалтерські документи без складання реєстрів документів.

У зв`язку з чим, позивач тимчасово був позбавлений можливості надати відповідачу наказ від 03.04.25 року, акти від 30.09.2023 року та 31.03.2024 року з виправленнями, під час розгляду адміністративної справи, проте були надані всі інші документи, та пояснення позивача та працівників.

В той же час, відповідач, отримавши пояснення Позивача та членів комісіі?, які прии?мали участь у списанні пального за вересень 2023 р., березень 2024 р., проігнорував і?х та не надав належну оцінку. Відповідач не звертався до Позивача з пропозицією надати додаткові документи, обґрунтування, не відбирав письмові пояснення у працівників тощо.

Допитана в якості свідка під присягою член комісії ОСОБА_3 також заперечила факт виконання роботи у спірні дні.

Таким чином, відповідач не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, зокрема не надав належної оцінки поясненням позивача та працівників, які заперечують факт виконання роботи у спірні дні, та не вжив заходів для перевірки зазначених обставин.

Така поведінка свідчить про формальний підхід до розгляду справи та прийняття рішення без належного дослідження всіх істотних обставин.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання працівниками позивача роботи у вихідні дні, а відтак відсутні правові підстави для висновку про порушення позивачем вимог законодавства про працю.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/МГ-ФС від 10.06.2025 року, № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/ІП-ФС від 10.06.2025 року, прийняті Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці не у відповідності до вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин.

Водночас слід зазначити, що одним із аргументів позивача на користь того, що оскаржувані ним постанови є протиправними, є те, що чинне станом на дату їх прийняття законодавство не передбачало можливості накладення штрафів на підставі акта фактичної перевірки ДФС, її територіального органу, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, в тому числі й щодо можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки податкових органів, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а також порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Суд критично оцінює такі твердження позивача, з огляду на таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 серпня 2024 року у справі № 120/15621/23, ухваленій за результатами розгляду касаційної скарги Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, вже надав правову оцінку доводам позивачки в цій частині та дійшов висновку про їх безпідставність:

" 26. Згідно з ч. 2 ст. 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

27. Відповідно до приписів п. 80.10 ст. 80, п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

28. У постанові від 17.04.2024 у справі №560/3981/23 Верховний Суд вже надав відповідь на питання про те, чи передбачало законодавство, чинне станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин, повноваження відповідача стосовно накладення на позивачку штрафу за вчинення нею правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, на підставі акту, складеного податковим органом за результатом проведеної ним фактичної перевірки, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю:

«35. Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

36. Тому Верховний Суд констатує, що повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання фізичними особами - підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належить податковому органу відповідно до закону.

37. При цьому повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення шляхом накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

38. Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96.

39. Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

40. З огляду на вищевикладене, Верховний Суд вважає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати напряму визначені у нормах статті 265 Кодексу законів про працю України.

41. Окрему увагу Верховний Суд звертає на те, що підзаконні нормативно - правові акти приймаються на основі і для виконання законів. У такій ієрархії нормативно-правових актів виявляється конституційний принцип розподілу влади: на законодавчу, виконавчу й судову. Тому закони є основними проявами реалізації компетенції законодавчої влади, а підзаконні акти - виконавчих функцій держави, завдань виконавчої гілки влади, зокрема й Держпраці України (подібний підхід до розкриття юридичної природи підзаконних нормативних актів, визначення їх суті та характеру, порядку застосування продемонстровано у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 826/12323/18 та від 02 березня 2021 року у справі № 640/1171/19).

42. За приписами частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

43. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Правова позиція такого змісту наведена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 804/330/17.

44. Відступу від такого правозастосування не здійснювалось.

45. Поширюючи вищезгадані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права на спірні у цій справі правовідносини, колегія суддів, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини та наявне правове регулювання спірних правовідносин, доводи сторін, вважає, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно - правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону.

46. У зв`язку з цим колегія суддів критично оцінює доводи позивачки про відсутність у підзаконному акті Уряду України відповідних норм, які б передбачали можливість накладення у спірних правовідносинах штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, а отже, на її думку, зумовлюють протиправність оскарженої у цій справі постанови Держпраці про накладення штрафу.

47. Усе вищевикладене засвідчує, що суди попередніх інстанцій, в силу приписів частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи спір у справі, що розглядається, повинні були застосувати насамперед норми закону, який має вищу юридичну силу та у спірних правовідносинах передбачав наявність у відповідача повноважень стосовно накладення штрафу на суб`єктів господарювання - фізичних осіб - підприємців за порушення ними вимог законодавства про працю, відповідальність за які встановлена нормами абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, і які виявлені податковим органом в ході фактичної перевірки та зафіксовані у цим органом у акті, складеному за результатом такого заходу державного контролю.».».

Отже, суд з огляду на положення частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує висновки висновки щодо застосування норм права, що викладені в означених вище постановах Верховного Суду.

Таким чином, варто підсумувати, констатувавши, що у відповідача наявні повноваження притягувати позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на підставі акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Слід також зазначити, що штрафи, передбачені положеннями частини другої статті 265 КЗпП України, можуть бути застосовані Держпраці виключно за умови наявності відповідного порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. На момент виникнення спірних правовідносин і станом на момент розгляду цієї справи саме Порядок № 509 є основним документом, що визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання (роботодавців) штрафів, зокрема, за порушення законодавства про працю. Внесення змін до деяких положень Порядку № 509 відповідно до Порядку № 823 та наступне визнання цих змін такими, що втратили чинність, згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №640/17424/19, не впливають на чинність в цілому Порядку № 509 та, відповідно, на результат вирішення спірних правовідносин.

Суд також вважає, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону.

У зв`язку з цим суд критично оцінює доводи позивача про відсутність у підзаконному акті Уряду України відповідних норм, які б передбачали можливість накладення у спірних правовідносинах штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, а отже, на її думку, зумовлюють протиправність оскарженої у цій справі постанови Держпраці про накладення штрафу.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що акт фактичної перевірки в цьому випадку є недопустимим доказом, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України(даліПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, як під час документальної виїзної перевірки, так і під час фактичної перевірки контролюючий орган має право перевіряти дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 ПК України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Таким чином, акт фактичної перевірки, в ході якої проведено перевірку дотримання роботодавцем законодавства про працю, є допустимим доказом, що одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи убачається, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 6056,00 грн., згідно платіжних інструкцій № 2942 від 03.07.2025 року, № 3017 від 07.07.2025 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2025 року, становить 3028,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовна заява надійшла до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" та містить вимоги майнового характеру на загальну суму 104000,00 грн.

Таким чином, за подачу позову майнового характеру позивач повинен був сплатити 2422,40 грн (3028,00 х 0,8).

Враховуючи викладене, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. належить стягнути на його користь з відповідача.

З огляду на викладене, позивачем при подачі позову здійснено помилково сплату судового збору в розмірі 3633,60 грн (6056,00-2422,40).

Згідно з п. 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, суд роз`яснює позивачу про необхідність звернення до суду з клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» (вул. Степова, 18/20, м. Одеса, 65091, ) до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управляння Державної служби з питань праці № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/МГ-ФС від 10.06.2025 року про накладання штрафу в розмірі 96000,00 грн на товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» () за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управляння Державної служби з питань праці № 15158/15-32-09-07-04-ДПС/ІП-ФС від 10.06.2025 року про накладання штрафу в розмірі 8000,00 грн на товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» () за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ТМ» (вул. Степова, 18/20, м. Одеса, 65091, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 06.05.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва