Справа № 200/983/25
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

05 травня 2026 року Справа №200/983/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною дію або бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року по справі №200/983/25 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розрахунку 100000,00 грн на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з тяжкою травмою, отриманою при захисті Батьківщини, зокрема за періоди: з 01 по 31 березня 2024 року, з 01 по 30 квітня 2024 року, з 01 по 31 серпня 2024 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000,00 грн на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з тяжкою травмою, отриманою при захисті Батьківщини, зокрема за періоди: з 01 по 31 березня 2024 року, з 01 по 30 квітня 2024 року, з 01 по 31 серпня 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 29.07.2025.

08 серпня 2025 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист зобов`язального характеру.

18 вересня 2025 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 79141292 з примусового виконання виконавчого листа №200/983/25, що виданий 08.08.2025.

На адресу суду від Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла заява про зміну способу виконання рішення, у якій заявник просить змінити порядок виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2025 № 200/983/25 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на стягнення 185 484,00 грн. В обґрунтування зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2025 № 200/983/25 зобов`язального характеру. Виконавче провадження № 79141292 відкрито постановою від 18.09.2025. На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчими провадженнями надійшла відповідь від боржника в якій повідомлено про те, що на виконання рішення суду здійснено розрахунок, визначена сума, що підлягає виплаті, - 185484,00 грн. Відповідно до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

23 квітня 2026 року ухвалою суду призначено розгляд заяви у судовому засіданні.

Відповідачем надані пояснення, в яких зазначено, що на виконання рішення суду визначена сума до виплати 185483,87 грн (довідка-розрахунок від 19.05.2025 №2727/ФЕС). З метою виплати грошових коштів командиром Військової частини НОМЕР_1 подано відповідний розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців., звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин, зокрема ОСОБА_1 ), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до начальника забезпечувального органу за грудень 2025 року. Аналогічні розрахунки подані за січень 2026 року, лютий 2026 року, березень 2026 року, квітень 2026 року. Звертає увагу на те, що ухвалене на користь позивача рішення суду має зобов`язальний характер, зміна способу його виконання на стягнення конкретної суми коштів потягне зміну рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання. Просив відмовити у задоволені заяви.

У судове засідання призначене представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Боржник просив розглянути заяву без його участі. Суд визнав за можливе розглянути заяву на підставі наявних матеріалів справи.

Вирішуючи заяву по суті, суд зазначає таке.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Нормами частини третьої зазначеної статті передбачено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях зазначав, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у п. 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00, від 20.07.2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу ст. 3, 8, ч. 1, 2 ст. 55, ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, а також ст. 14 та 370 КАС України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 3 ст. 33 цього Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

У постанові Верховного Суду від 14.08.2024 року у справі № 200/2961/21-а зазначено, що, у разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що:

1) із відповідною заявою варто звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом);

3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим;

4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Тобто, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Судом встановлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року по справі №200/983/25 здійснено розрахунок премії за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів відповідно до ПКМУ №168 від 8.02.2022, а саме Військовою частиною НОМЕР_1 донараховано ОСОБА_1 за березень 2024 року 35483,87 грн, за квітень 2024 року 50000 грн, за серпень 2024 року 100000 грн. Всього 185483,87 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком від 19.05.2025 №2727/ФЕС.

Відповідач, надаючи державному виконавцеві відомості про стан виконання судового рішення, посилається на вжиття ним відповідних заходів, зокрема, направлень заявок про замовлення коштів для подальшої виплати.

Станом на час розгляду заяви, сума заборгованості за період березень 2024 року серпень 2024 року складає 185483,87 грн, при цьому Військовою частиною НОМЕР_1 доказів на підтвердження виплати заборгованості не надано, отже рішення суду в частині виплати заборгованості не виконано.

Суд враховує, що вказані кошти не виплачуються позивачеві тривалий час з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, відповідач не є самостійним розпорядником коштів. Відтак, заходи, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" не можуть бути застосовані, у зв`язку з тим, що рішення суду в частині виплати нарахованих коштів неможливе через обставини, що стосуються відсутності фінансування, а державний виконавець не має можливості організовувати виконання рішення суду без участі належного боржника.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, враховуючи приписи ч. 3 ст. 378 КАС України, та те, що судове рішення стосується виплати нарахованої заборгованості з виплати грошового забезпечення та, зокрема, доплати, передбаченої постановою КМУ № 168, своєчасна виплата якої гарантується державою, суд доходить висновку щодо обґрунтованості доводів державного виконавця щодо зміни способу та порядку виконання рішення суду в частині зобов`язання здійснити відповідну виплату.

За таких обставин, суд доходить висновку, що заява позивача встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення в справі №200/983/25 задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року по справі №200/983/25 із:

"Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000,00 грн на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з тяжкою травмою, отриманою при захисті Батьківщини, зокрема за періоди: з 01 по 31 березня 2024 року, з 01 по 30 квітня 2024 року, з 01 по 31 серпня 2024 року, з урахуванням виплачених сум".

на

"Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000,00 грн на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування у зв`язку з тяжкою травмою, отриманою при захисті Батьківщини, зокрема за періоди: з 01 по 31 березня 2024 року, з 01 по 30 квітня 2024 року, з 01 по 31 серпня 2024 року у розмірі 185483 (сто вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн 87 коп.".

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О. Кошкош