Справа № 480/7545/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 травня 2026 року

м. Київ

справа №480/7545/24

адміністративне провадження №К/990/17384/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Хохуляка В.В., Бившевої Л.І.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 480/7545/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

УСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими позивачеві визначено до сплати суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 2 830,75 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 70 021,70 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 14 478,70 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 176 280,35 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 54 625,10 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 4 288,00 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 50 692,20 грн; від 08.05.2024 №0-1823-UА0060142 на суму 64 219,50 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 480/7545/24 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.05.2024 року: - №0-1823-UА0060142 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 969,43 грн.; - №0-1823-UА0060142 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 29 980,03 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 4958,46 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 60 369,98 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 18 707,23 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1 468,49 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної в сумі 17360,34 грн.; - №0-1823-UА0060142, в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 21 992,98 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській суму судового збору у розмірі 1 246,45 грн.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 480/7545/24.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником вказано п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права з огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання ретроактивної дії у часі підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Повертаючись до визначених скаржником підстав касаційного оскарження судових рішень, Суд звертає увагу, що скаржник вказує підставою касаційного оскарження - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування «ретроактивної дії у часі» підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, але зазначає п. 2 ч. 4 статті 328 КАС України, який передбачає вмотивоване обґрунтування скаржником необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже скаржнику слід уточнити відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України, який є підставою касаційного оскарження.

За доводами скаржника, суди попередніх інстанцій погодились з доводами позивача та дійшли висновку, що Закон № 3050-ІХ від 11.04.2023 не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі. Тобто, у період з 01.01.2023 по 05.05.2023 Закон України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ не був чинним, а відтак його норми у цей період застосуванню не підлягали, оскільки не пов`язували розташування відповідних об`єктів нерухомого майна з територіями саме активних бойових дій, як і не передбачали інші умови звільнення від сплати податку.

Скаржник просить Суд сформувати інший висновок, що положення підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України мають ретроактивну дію у часті, а тому їх застосування у період з 01.01.2023 до 06.05.2023 є правомірним.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Однак скаржником не обґрунтовано, в чому помилка суду апеляційної інстанції під час висновку, що законодавець визначив умови оподаткування, уточнивши, що від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки звільняються об`єкти нерухомості виключно в зоні активних бойових дій чи на окупованих територіях, змінивши початок цього періоду на 01.01.2023 та обмеживши його дію умовами. Разом з тим, вказаний Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікуванням, тобто 06.05.2023 року. Закон № 3050-IX від 11.04.2023 не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі. Тобто, за висновком суду апеляційної інстанції, у період з 01.01.2023 по 05.05.2023 Закон України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ не був чинним, а відтак його норми у цей період застосуванню не підлягали, оскільки не пов`язували розташування відповідних об`єктів нерухомого майна з територіями саме активних бойових дій, як і не передбачали інші умови звільнення від сплати податку.

Отже враховуючи вимоги статті 58 Конституції України та Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновком суду першої інстанції, що позивач був звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01 січня 2023 року по 05 травня 2023 року.

Однак доводи касаційної скарги не містять посилань на неправомірність застосування судами попередніх інстанцій вимог статті 58 Конституції України до спірних правовідносин..

Верховний Суд звертає увагу, що зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Однак лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Також Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Тому скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень, уточнивши при цьому зазначену ним підставу касаційного оскарження.

Крім цього, в порушення вимог частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги відповідачем не надано документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов було подано у 2024 році. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 грн.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому у відповідності до частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Частина задоволених позовних вимог складає 155 806, 94 грн. Отже, скаржнику слід сплатити 3 116,14 грн судового збору за подання касаційної скарги (155 806, 94*1%* 200%) та надати до суду оригінал платіжного документа.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі № 480/7545/24, залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору за подання касаційної скарги та надання оригіналу платіжного документа.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева ,

Судді Верховного Суду