Справа № 361/2509/26
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

05 травня 2026 року № 361/2509/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить:

- Визначити дії та рішення Головного державного виконавця Броварського відділу ДВС, ОСОБА_3 незаконними.

- Скасувати Постанову б/н від 09.12.2025 року про відкриття виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року.

- Скасувати Постанову б/н від 09.12.2025 року про арешт коштів боржника до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року.

- Скасувати Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення виконавчого збору до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року.

- Скасувати Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року. ??

- Скасувати Постанову б/н від 23.12.2025 року про закінчення виконавчого провадження.

-?? Зобов?язати відповідача вжити заходів, щодо повернення суми зверненої до стягнення 23.12.2025 року згідно з виконавчим провадженням № 79782431 від 09.12.2025 року з рахунку (АТ «Ощадбанк» (Київська філія) рахунок НОМЕР_1 ) позивача ОСОБА_1 у розмірі 1865,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят п?ять гривень 00 копійок).

- Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 82202,82 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2026 головуючою для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Ведмідь Н.В., справу передано судді для розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2026 року ухвалено передати адміністративну справу за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Суд зазначає, що супровідним листом Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2026 року матеріали справи були надіслані до Київського окружного адміністративного суду. Адміністративну справу отримано 02.04.2026 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (вх. № 14546).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 року ухвалено адміністративний позов ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови залишити без руху та встановити позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків.

14.04.2026 та 16.04.2026 року на адресу суду надійшло письмове клопотання та уточнена позовна заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 07.04.2026 року.

Проаналізувавши, суд встановив, що позивач не у повній мірі усунув недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У подальшому, 26 квітня 2026 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 в якій позивач просить суд (орфографія, стилістика та пунктуація автора збережені):

« Визнати протиправною та скасувати Постанову від 09.12.2025 року головного державного виконавця Лобко Оксани Володимирівни Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року;

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням та діями органу державної влади, загальну суму у розмірі 80 865 (вісімдесят тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп., з яких:

1 865,00 грн. матеріальна шкода (безпідставно стягнуті кошти);

79 000,00 грн. моральна шкода.

Стягнути з Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКП ( НОМЕР_2 ) судові витрати у загальному розмірі 2 166,37 (дві тисячі сто шістдесят шість) грн. 37 коп., з яких :

1064, 96 грн. витрати на сплату судового збору;

1101,41 грн. витрати на придбання канцелярських товарів та підготовку матеріалів справи.»

Також, у заяві позивач вказує наступне.

Щодо строку звернення до суду.

Із змісту вказаних документів вбачається, що 10.12.2025 року позивач отримала повідомлення, про те, що 09.12.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79782431 та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову від 09.12.2025 року про арешт коштів боржника до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення виконавчого збору до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року. ?? Водночас позовна заява в інтересах позивача подана до суду лише 02.03.2026 року.

Позивач зазначає, що нею було здійснено заходи досудового врегулювання спору, а саме надіслано скарги на дії та рішення ГДВ ДВС Лобко О. В. до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.12.2025 року вх. № М-1125-25 та до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22.12.2025 року. ОСОБА_1 зазначає, що 14.01.2026 року звернулась з позовом до суду, але у зв`язку з технічними недоліками позовна заява залишена без розгляду ухвалою суду від 14.01.2026 року, та копія позивачем отримана 11.02.2026 року .

02.03.2026 року ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з позовною заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 79782431, Постанови про відкриття виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанови від 09.12.2025 року про арешт коштів боржника до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанови б/н від 09.12.2025 року про стягнення виконавчого збору до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанови б/н від 09.12.2025 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року та стягнення моральної шкоди

Позивач просить визнати поважними причини її пропуску та поновити відповідний строк для звернення до суду з метою захисту прав та законних інтересів. У якості обґрунтування заявник повторно посилається на відсутність юридичної освіти, що ускладнює процес підготовки позову та інших процесуальних документів, перебування у відпустці, відключення електроенергії, погіршення самопочуття та проходження медичного огляду, з подальшим перебуванням на лікарняному протягом 21 дня.

Щодо моральної шкоди.

ОСОБА_1 вказує, що до складу моральної шкоди включено компенсацію за витрати особистого часу (100 годин), який був вимушено відірваний від відпочинку та потреб сім`ї. Також зазначає про самостійну правову оцінку постанов та позову та підготовки процесуальних документи. Позивач зазначає, що це спричинило порушення звичного способу життя, постійне психологічне напруження , а отже є підставою для відшкодування моральної шкоди. Систематичний психологічний тиск та повна фінансова блокада внаслідок незаконних дій відповідача призвели до погіршення стану здоров`я. Позивач зазначає, що моральна шкода також полягає у втраті професійної придатності, адже внаслідок перенесеного стресу отримано обмеження щодо допуску до державної таємниці та носіння зброї. Ця довідка унеможливлює подальше проходження служби на займаній посаді, руйнуючи ділову репутацію та ставлячи під загрозу право на працю. Також до моральної шкоди позивач додає суму витрат на канцелярське приладдя та друк документів.

Суд, проаналізувавши доводи, наведені позивачем у його заяві, зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивач не погоджується з діями державного виконавця.

Позивачем неодноразово підтверджено, що 10.12.2025 року ОСОБА_1 отримала повідомлення, про те, що 09.12.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79782431 та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову від 09.12.2025 року про арешт коштів боржника до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення виконавчого збору до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року, Постанову б/н від 09.12.2025 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій до виконавчого провадження № 79782431 від 09.12.2025 року.

Суд звертає увагу, що з моменту винесення першої постанови до дня подання позовної заяви минув передбачений законом десятиденний строк, причому цей строк був суттєво перевищений, що свідчить про пропуск встановленого процесуального строку для звернення до суду у справах цієї категорії.

Разом з тим, в окремій категорії спорів щодо оскарження протиправних дій, рішень або бездіяльності державних виконавців встановлено чіткий строк, який не передбачає вжиття заходів досудового врегулювання спорів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та забезпечення своєчасного вчинення ними процесуальних дій.

Поважними причинами для поновлення строку можуть визнаватися лише об`єктивно непереборні обставини, які не залежать від волі особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Таким чином, поновленню підлягають лише ті процесуальні строки, які були пропущені з поважних причин, належним чином підтверджених учасником справи, що у даному випадку відсутнє.

Позивач просить визнати поважними причини її пропуску та поновити відповідний строк для звернення до суду з метою захисту прав та законних інтересів. У якості обґрунтування заявник повторно посилається на відсутність юридичної освіти, що ускладнює процес підготовки позову та інших процесуальних документів, перебування у відпустці, відключення електроенергії, погіршення самопочуття та проходження медичного огляду, з подальшим перебуванням на лікарняному протягом 21 дня.

Суд звертає увагу, що відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я № 455 від 13.11.2001 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. В матеріалах справи наявний лише медичний висновок про тимчасову непрацездатність у періоди з 25.03.2026 - 07.04.2026, 07.04.2026-08.04.2026 року, який не містить даних щодо позивача ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що твердження позивача щодо звернення 14.01.2026 із позовною заявою до суду з метою оскарження дій державного виконавця не містить документального підтвердження. Суду не надано номер провадження, копії ухвали або доказів отримання позивачем 11.02.2026 року ухвали про залишення позову без розгляду від 14.01.2026 року.

Для відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести факт її заподіяння, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних чи психічних), тривалість таких страждань, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та завданою шкодою. ОСОБА_1 вказує, що до складу моральної шкоди включено компенсацію за витрати особистого часу (100 годин), який був вимушено відірваний від відпочинку та потреб сім`ї. Також зазначає про самостійну правову оцінку постанов та позову та підготовки процесуальних документи. Позивач зазначає, що це спричинило порушення звичного способу життя, постійне психологічне напруження , а отже є підставою для відшкодування моральної шкоди

Водночас позивачем не обґрунтовано та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності моральних страждань, їх характеру та тривалості, не доведено, у чому саме полягає завдана шкода. Долучені позивачем копії медичних направлень на дослідження, результатів досліджень, протоколи ультразвукового дослідження не є доказами причинного зв`язку між заявленою шкодою та діями чи бездіяльністю відповідачів.

Також до моральної шкоди позивач додає суму витрат на канцелярське приладдя та друк документів.

Проаналізувавши уточнену позовну заяву , суд встановив, що позивач, повторно зазначаючи про стягнення моральної шкоди, не зазначив, у чому саме полягає завдана їй моральна шкода, якими конкретними діями або бездіяльністю відповідача вона спричинена, не навів жодних доказів, що підтверджують заподіяння йому моральних страждань чи порушення звичного способу життя. Позивач лише зазначає, що винесення постанов виконавцем, а в подальшому арешт рахунків стали тригером стресу, погіршення стану здоров`я та причиною звернення до лікарів.

Враховуючи наведене, суд встановив, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини, роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Відповідно, ухвала про залишення позовної заяви без руху станом на 05.05.2026 року не була виконана, що позбавляє суд можливості відкрити провадження у справі, заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску не надходило, що може свідчити про втрату правового інтересу до цієї справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини, у справі «Мельник проти України» (рішення від 28.03.2006 року) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінюючи обставини, на яких ґрунтуються вимоги, з урахуванням відповідних норм права, що регулюють дані правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що ЄСПЛ у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Так, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись статтею 169, 241, 248, 256, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Вісьтак М.Я.