Справа № 320/16815/26
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 травня 2026 року м. Київ № 320/16815/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі позовну заяву ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання недійсним та скасування висновку, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної митної служби України, у якому просить суд:

- визнати недійсним висновок СЛЕД від 30.01.2026 № -0026 у частині класифікації товарів як частин вогнепальної зброї з ознаками ML1;

- скасувати вказаний вище висновок СЛЕД у цій частині;

- визнати неправомірним використання митницею висновку ТОВ АВІАТЕХСЕРВІС як підставу для затримки МПВ;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Київської митниці щодо затримки міжнародного поштового відправлення № CC910753163EE;

- зобов`язати Київську митницю негайно звільнити міжнародне поштове відправлення № CC910753163EE з митного контролю та передати його АТ «Укрпошта» для доставки отримувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність: 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником): 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161. 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення Позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність певних недоліків.

Так, вимоги до позовної заяви встановлені статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

У позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З матеріалів позову вбачається, що позивача на те, що віг просить, зокрема, визнати недійсним та скасувати висновок СЛЕД; визнати неправомірним використання висновку приватної установи; визнати протиправною бездіяльність митниці; зобов`язати звільнити товар.

Разом з тим суд зазначає, що висновок СЛЕД, як і висновок приватного суб`єкта, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке саме по собі породжує для позивача юридичні наслідки. Такі документи мають характер інформаційно-довідкових або доказових матеріалів, що використовуються митним органом при прийнятті рішень.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду акти перевірок, висновки експертиз та інші подібні документи не є самостійним предметом оскарження, оскільки вони не змінюють правового становища особи.

Отже, вимоги позивача про «визнання недійсним» та «скасування» таких висновків не відповідають належному способу захисту прав у розумінні статті 5 КАС України.

При цьому позивач фактично пропонує суду оцінити доказ (висновок) поза межами спору щодо рішення або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що є процесуально неприпустимим.

Також, на обгрунтування своїх доводів позивач не надав суду: рішення митного органу про відмову у митному оформленні (картки відмови); доказів подання митної декларації; чіткого визначення моменту, з якого митниця вчиняє бездіяльність.

Водночас позов містить посилання на «затримку товару», однак позивачем не зазначено, на якій саме стадії митного оформлення перебуває товар, позивачем не визначено, чи приймалося будь-яке рішення митницею, не обґрунтовано порушення строків, передбачених статтею 255 Митного кодексу України.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити факт існування спірного публічно-правового спору, наявність рішення, дії або бездіяльності, які підлягають судовому контролю.

Позивач визначив відповідачем Державну митну службу України, однак фактично оскаржує дії Київської митниці та посилається на дії інших суб`єктів (СЛЕД, приватна організація).

Позивач не обґрунтував який саме суб`єкт прийняв спірні рішення та хто саме є належним відповідачем у частині кожної позовної вимоги.

Суд наголошує, що визначення належного відповідача є обов`язком позивача, а не суду.

Крім того, позивач одночасно й визнає, що існують висновки державних органів на його користь, й просить скасувати один із таких висновків, та водночас посилається на нього як на доказ.

Таке формулювання позовних вимог є взаємовиключним та свідчить про відсутність чіткої правової позиції.

Також, суд відмічає, що позовна заява містить загальні посилання на Конституцію України та Митний кодекс України. Однак вона не містить конкретного правового аналізу кожної позовної вимоги, чіткого зв`язку між нормами права та порушенням прав позивача, обґрунтування протиправності кожної окремої дії.

Позивач у позовній заяві просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на наявність у нього статусу учасника бойових дій.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору застосовується лише у справах, пов`язаних із порушенням прав осіб, які мають відповідний статус, саме у сфері соціального захисту або реалізації прав, що випливають із такого статусу.

Судом встановлено, що предмет заявленого позову стосується правовідносин у сфері митного контролю та митного оформлення міжнародного поштового відправлення, а не реалізації прав позивача як учасника бойових дій.

При цьому позовна заява не містить жодних доводів щодо існування причинно-наслідкового зв`язку між заявленими вимогами та реалізацією прав, гарантій чи пільг, передбачених законодавством для осіб зі статусом учасника бойових дій.

Позивач також не обґрунтовує, яким чином спірні правовідносини впливають на його права саме як учасника бойових дій, а не як фізичної особи декларанта товару. За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені позивачем підстави для звільнення від сплати судового збору є формальними та не відповідають вимогам закону.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, а тому позивачу слід сплатити судовий збір у встановленому законом порядку.

Одночасно суд зазначає, що частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року - 3328,00 грн.

Так, позивачем заявлено п`ять позовних вимог немайнового характеру.

Отже, ставка судового збору за подання даного адміністративного позову становить 5324,80 грн (3328,00 грн х 0,4 х 5 х 0,8).

Оцінивши подану позовну заяву в сукупності, суд дійшов висновку, що вона не відповідає базовим вимогам процесуального закону та не може бути прийнята до розгляду у поданому вигляді.

Зокрема, позовна заява: не містить належним чином визначеного предмета спору, оскільки позивач фактично оскаржує документи, які не мають ознак рішення суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не породжують самостійних юридичних наслідків; не відповідає способам захисту, передбаченим статтею 5 КАС України, оскільки заявлені вимоги спрямовані на оскарження доказів (висновків), а не рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; не дозволяє встановити наявність публічно-правового спору у його класичному розумінні, оскільки відсутня чітка ідентифікація оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності; є внутрішньо суперечливою та процесуально невизначеною, що проявляється у поєднанні взаємовиключних вимог, відсутності належної структурованості та чіткого розмежування предмета доказування; не містить належного правового обґрунтування кожної позовної вимоги та зв`язку між обставинами справи і заявленими способами захисту.

Суд окремо наголошує, що формування предмета спору, визначення належного способу захисту та належного відповідача є процесуальним обов`язком позивача.

Суд не наділений повноваженнями самостійно конструювати позовні вимоги або змінювати їх зміст, оскільки це суперечило б принципу диспозитивності адміністративного судочинства.

За таких обставин подана позовна заява є такою, що не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України, та підлягає залишенню без руху.

Отже, недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви, у якій: уточнити предмет позову, чітко визначивши, яке саме рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень оскаржується, із зазначенням дати, змісту та суб`єкта прийняття такого рішення; надати копію рішення митного органу про відмову у митному оформленні (картки відмови), якщо таке рішення приймалося, або, у разі його відсутності, надати належні докази подання митної декларації, що дають можливість встановити початок перебігу процедури митного оформлення; обґрунтувати, у чому саме полягає протиправна бездіяльність митного органу, із зазначенням конкретних дій, які митниця була зобов`язана вчинити, та строків їх вчинення з урахуванням положень статті 255 Митного кодексу України; привести позовні вимоги у відповідність до статті 5 КАС України, виключивши вимоги, що не є належним способом судового захисту, зокрема щодо скасування документів, які не є рішеннями суб`єкта владних повноважень; визначити належного відповідача (відповідачів) щодо кожної позовної вимоги із належним обґрунтуванням; викласти належне правове обґрунтування кожної позовної вимоги, із зазначенням норм матеріального права, які, на думку позивача, порушені;

- копію документу про сплату судового збору у розмірі 5324,80 грн.

Керуючись ст.ст. 161, 169, 171 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачеві через підсистему Електронний суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лисенко В.І.