Справа № 420/11789/26
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2026-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 травня 2026 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПЛОР 7» про забезпечення позову по справі за його позовом до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До суду 24.04.2026 року надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПЛОР 7» (далі ТОВ «КАПЛОР 7) до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 5107/1/01-33/4208/2-26 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 26.03.2026 року у розмірі 340 000 грн.

Разом з позовом до суду надійшла заява позивача в порядку ст.152 КАС України про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 5107/1/01-33/4208/2-26 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 26.03.2026року.

Ухвалою суду 27.04.2026 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «КАПЛОР 7» про забезпечення позову по цій справі.

Ухвалою суду від 29.04.2026 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

06.05.2026 року до суду надійшла заява ТОВ «КАПЛОР 7» про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 5107/1/01-33/4208/2-26 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 26.03.2026 року до набрання рішення у цій справі законної сили.

Позивач фактично навів в обґрунтування повторної заяви ті самі підстави, що і в первинній заяві, за результатами розгляду якої судом прийнята ухвала про відмову у забезпеченні позову.

На думку, представника ТОВ «КАПЛОР 7» оскаржувана постанова має очевидні ознаки протиправності. Також представник зазначив, що виконання оскаржуваної постанови шляхом примусового стягнення суми у розмірі 340 000 грн фактично призведе до блокування можливості оплати податків до бюджету та унеможливить своєчасне виконання зазначених обов`язкових платежів, що в умовах війни є не припустимо. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, призведе до фактичного виконання оскаржуваної постанови та стягнення фінансових санкцій. Це створить значне фінансове навантаження на позивача, який має обмежений обсяг грошових коштів на рахунках. Такі обставини можуть призвести до додаткових фінансових санкцій з боку інших органів та ускладнення господарської діяльності позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст.151 КАС України встановлено, зокрема, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У той же час забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення позовних вимог або досягнення іншої мети, не пов`язаної із забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Судом встановлено, що позивач вдруге звертається по цій справі до суду із заявою про забезпечення позову.

За результатом розгляду попередньої заяви про забезпечення позову ухвалою суду від 27.04.2026 року відмовлено у її задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду будь-яких об`єктивних доказів, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує, саме, очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Дослідивши подану 06.05.2026 року заяву, суд вважає, що у разі задоволення заяви позивача про забезпечення позову, суд фактично надасть оцінку обставинам справи без розгляду справи по суті, що не відповідає завданню та меті правового інституту забезпечення позову.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №826/7496/18, від 20.01.2021 року у справі №ЗПП/320/23/20 забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії (п.25-29 постанови від 20.01.2021 року).

Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 року по справі №440/3038/24 зазначив, що сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Суд вважає, що підстава для забезпечення позову, яка передбачена п.2 ч.2 чт.150 КАС України (очевидна протиправність дій відповідача) у цьому випадку відсутня, оскільки очевидна протиправність дій відповідача має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності відповідача, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.

ТОВ «КАПЛОР 7» не надано до суду будь-яких об`єктивних доказів, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує, саме, очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150, 151,152,154,248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПЛОР 7» про забезпечення позову по справі за його позовом до Одеської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва