Справа № 460/1930/25
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2026-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 травня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/1930/25 пров. № А/857/18886/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Онишкевича Т. В.
суддів -Гудима Л. Я.
Качмара В. Я.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові питання про ухвалення додаткового судового рішення за наслідками розгляду апеляційних скарг Головного управління ДПС в Рівненській області на рішення від 07 квітня 2025 року та на додаткове рішення від 18 квітня 2025 року Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/1930/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» до Головного управління ДПС в Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» (далі ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Рівненській області (далі ГУ ДПС), про визнання протиправним та скасування в повному обсязі податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 12.11.2024 № 702.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 460/1930/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 12.11.2024 №702 в повному обсязі.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у справі №460/1930/25 заяву ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» задоволено частково.

Стягнено на користь ТОВ "СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС" за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 460/1930/25 залишено без змін.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у справі №460/1930/25 залишено без змін.

13.02.2026 ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» подало апеляційному суду заяву про ухвалення додаткової постанови, у якій просило стягнути на користь заявника судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС.

19.02.2026 ГУ ДПС подало апеляційному суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просило відмовити в задоволенні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, в повному обсязі.

Вирішуючи по суті вимоги поданої позивачем заяви про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною 3 цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення від 10.04.2025, до якої долучив Договір про надання правової допомоги від 04.02.2025.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного Договору, сторонами з урахуванням принципу свободи договору погоджено, що розмір гонорару за цим Договором визначено таким чином: за правову допомогу після проголошення (складання) рішення суду першої інстанції і до дати проголошення (складання) рішення суду другої інстанції/представництво в суді другої інстанції/ - 16000 грн.

Пунктом 3.4. передбачено, що в разі виникнення особливих по складності доручень Клієнта, у випадку істотного збільшення затрат часу і обсягу роботи Захисника на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) з тими, які планувалися на початку, у разі нового розгляду справи, перегляду за нововиявленими обставинами та в інших випадках за згодою сторін розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю, що оформляється письмово додатком до цього Договору.

Згідно із пунктом 3.6., оплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати всієї суми гонорару за відповідну судову інстанцію, якщо інше не погоджено сторонами письмово, і така оплата має бути здійснена у строк, вказаний в рахунку, але в будь якому разі до початку надання правової допомоги у відповідній інстанції на реквізити, вказані в Договорі чи в рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу від 13.06.2025 ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» заявляло про відшкодування на його користь витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. На підтвердження понесених витрат позивачем додано до відзиву рахунок № INV-003273 від 09.06.2025, згідно із яким гонорар за правову допомогу в судовій справі становить 16000 грн.

До заяви про розподіл судових витрат від 13.02.2026 позивачем долучено звіт про надану правничу допомогу та платіжну інструкцію №3009.

Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги від 13.02.2026 та платіжної інструкції №3009 вартість об`єму наданої правової допомоги складає 16000 грн, яка включає у себе підготовку заперечень проти продовження процесуального строку апелянту на усунення недоліків апеляційної скарги (подано через систему «Електронний суд»), аналіз апеляційної скарги ГУ ДПС та долучених до неї додатків, підготовку відзиву на апеляційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 (подано через систему «Електронний суд»), підготовку відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.04.2025.

Згідно із платіжною інструкцією № 3009 платіж за надану правову допомогу в сумі 16000 грн позивачем здійснено 23.06.2025.

Вирішуючи питання правомірності вимоги, викладеної у відзиві від 13.06.2025 та у заяві від 13.02.2026, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить із такого.

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як уже було зазначено вище, частиною 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування зазначених норм.

Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.07.2023 у справі № 340/2823/21 дійшов таких висновків.

Частина 7 статті 139, частини 3, 4 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині 7 статті 139, частині 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22 у розвиток зазначеної вище позиції Об`єднаної палати Верховний Суд указав, що за загальним правилом усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи.

Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Разом із тим, застосовуючи зазначені вище висновки Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22, та правові норми до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на касаційну скаргу від 7 вересня 2023 року позивач: зазначив загальне прохання про необхідність стягнення судових витрат; до ухвалення у справі постанови Верховного Суду не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів; не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення постанови за касаційною скаргою. Не наведені обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги й у поданій представником позивача заяві від 21 грудня 2023 року про ухвалення додаткового судового рішення.

Наведене вище дає підстави вважати, що представник позивача не подав заяви, яка б у розумінні положень частини 7 статті 139, частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України давала суду касаційної інстанції правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Таким чином, оскільки підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

В ухвалах від 08.01.2024 у справі №580/3758/19, від 23.01.2024 у справі №380/12348/22 Верховний Суд також дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, зазначення ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» у відзиві від 13.06.2025 лише загального прохання про необхідність стягнення витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем до ухвалення судового рішення, не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування цих витрат.

Такий виклад прохальної частини без наведення належних доказів виконаних робіт, пов`язаних із понесеними витратами позивача, позбавляє суд можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави для розподілу витрат на правничу допомогу у позивача існували до того, як справа в суді апеляційної інстанції була розглянута по суті.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, з урахуванням здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження всі послуги адвоката були надані ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» та оплачені позивачем в сумі 16000 грн до ухвалення судового рішення, про що свідчить договір від 04.02.2025, рахунок № INV-003273 від 09.06.2025 та платіжна інструкція № 3009 від 23.06.2025 (а.с. 114, 223 т.9, а.с. 5 т.10).

Разом із тим, звіт про надану правничу допомогу ТОВ «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» долучило до заяви про розподіл судових витрат від 13.02.2026, тобто після ухвалення судового рішення. При цьому позивач до ухвалення рішення у справі не навів будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали подання ним вчасно відповідних доказів, не повідомив про наявність поважних причин, які б зумовлювали необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

На переконання апеляційного суду, наведене дає підстави вважати, що позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень частини 7 статті 139, частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, що виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин підстави для задоволення заяви про постановлення додаткового судового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу були відсутні.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 252, 311, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

заяву Товариства з обмеженою відповідальність «СМАРТ ТЕЛЕКОМ СЕРВІС» про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 460/1930/25 щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар