Справа № 320/57511/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року м. Київ справа №320/57511/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» про визнання протиправними та скасування пункту постанови,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним пункт 6 глави 4 розділу ІX Кодексу газорозподільних систем, затверджений Постановою НКРЕКП 30.09.2015 №2494 з моменту його прийняття.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що оскаржуваний пункт 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, положенням Цивільного кодексу України щодо належного виконання зобов`язань та визначення кількості товару. Позивач зазначає, що зазначена норма фактично втручається у договірні відносини сторін та створює правову невизначеність щодо обсягів природного газу, які підлягають оплаті. На думку позивача, обсяг природного газу, придбаного у третьої особи за Рамковим договором від 30.09.2021 №2рд_БГр-МИКЗ та Індивідуальним договором від 30.09.2021 №БГр-21/22-МИКЗ, має відповідати фактичному споживанню побутовими споживачами за відповідний період. Водночас, внаслідок дії оскаржуваної норми оператор ГРМ здійснює коригування обсягів газу вже після завершення періоду поставки, що призводить до розбіжностей між фактично спожитими та облікованими обсягами. Позивач наголошує, що такі коригування не відображаються дзеркально у відносинах з постачальником газу, що спричиняє фінансові втрати та негативні наслідки для його діяльності. Також позивач вказує, що спірна норма порушує баланс інтересів сторін, оскільки покладає на постачальника додаткові ризики, не передбачені договором. Крім того, позивач посилається на те, що постанова НКРЕКП №1909 від 29.10.2021, якою було внесено відповідні зміни, не пройшла державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України, а тому не має належної юридичної сили. Позивач також зазначає, що внаслідок застосування цієї норми виникають численні спори із побутовими споживачами щодо коригування заборгованості. У зв`язку з цим позивач вважає, що спірний нормативний припис підлягає визнанню протиправним та нечинним з моменту його прийняття.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/57511/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 в адміністративній справі №320/57511/24 було відкрито провадження суддею Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.

Ухвалою від 09.04.2025 суд ухвалив повернутись до стадії підготовчого провадження та залучити до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» (далі третя особа).

До Київського окружного адміністративного суду надійшло клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про зупинення провадження у справі №320/57511/24.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 зупинено провадження у справі №320/57511/24 до набрання законної сили судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/3639/24.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 року поновлено провадження у справі №320/57511/24 та ухвалено продовжити розгляд за правилами загального позовного провадження суддею Парненко В.С. одноособово.

Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 22.04.2026 року о 13:00 год. в приміщенні Київського окружного адміністративного суду (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 1-й під`їзд, 4-й поверх).

У судове засідання з`явились уповноважені представники сторін та третьої особи.

На обговорення судом у судовому засіданні поставлено питання щодо закриття підготовчого провадження та продовження розгляду справи по суті у порядку письмового провадження, стосовно чого сторони не заперечували.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі №320/57511/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» про визнання протиправними та скасування пункту постанови; здійснювати подальший розгляд справи по суті у порядку письмового провадження.

В матеріалах справи містяться:

-відзив на позовну заяву, згідно якого НКРЕКП зазначає, що не визнає позов у повному обсязі та вважає його необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам матеріального права. Відповідач наголошує, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 була прийнята в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, зокрема, Законом України «Про ринок природного газу» та Указом Президента України від 10.09.2014 №715. Регулятор зазначає, що має законодавчо визначене право затверджувати кодекси газорозподільних систем та вносити до них зміни. Також відповідач підкреслює, що прийняття змін, зокрема, постанови №1909 від 29.10.2021, відбувалося з дотриманням усіх процедур, включаючи оприлюднення проєкту, проведення обговорень та погодження з уповноваженими органами. Відповідач звертає увагу, що оскаржуваний пункт не існував на момент прийняття базової постанови 2015 року, що свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не подавав жодних зауважень до проєкту відповідних змін у встановленому порядку. Відповідач також наголошує, що спірна норма спрямована на захист прав побутових споживачів, зокрема, щодо отримання достовірної інформації про обсяги споживання газу. На думку відповідача, доводи позивача фактично стосуються договірних відносин, а не правомірності нормативного акту. Відтак, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову немає;

-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач заперечує доводи відповідача та зазначає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Позивач погоджується з тим, що НКРЕКП має повноваження щодо прийняття нормативно-правових актів, однак наголошує, що такі акти повинні прийматися з дотриманням установленої процедури, зокрема, щодо державної реєстрації. Позивач підкреслює, що постанова №1909, якою було доповнено Кодекс ГРМ відповідним пунктом, не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України, що, на його думку, свідчить про її незаконність. Позивач також зазначає, що відсутність зауважень до проєкту акта не свідчить про його законність. Крім того, позивач вказує, що застосування спірної норми призводить до перекладання ризиків на постачальника газу та порушує принципи договірного права. Позивач посилається на практику Верховного Суду щодо необхідності дотримання процедур прийняття нормативних актів. На думку позивача, доводи відповідача не спростовують факту порушення його прав. Відтак, позивач наполягає на задоволенні позову;

-заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що доводи позивача є безпідставними, дублюють аргументи позовної заяви та не спростовують викладених у відзиві обставин. Відповідач наголошує, що постанова №1909 була прийнята в межах повноважень НКРЕКП та відповідно до вимог законодавства. При цьому відповідач підкреслює, що відповідно до Закону України «Про НКРЕКП» рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації у Міністерстві юстиції України. Відповідач зазначає, що спірний нормативний акт був належним чином оприлюднений та набрав чинності у встановленому порядку. Крім того, відповідач повторно звертає увагу на те, що пункт 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ був введений у 2021 році, а не у 2015 році, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо моменту його прийняття. Відповідач також наголошує, що спірна норма спрямована на забезпечення прав споживачів та прозорості розрахунків. На думку відповідача, позивач не довів протиправності оскаржуваного акта. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

-пояснення третьої особи, в яких ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» заперечує проти позову та підтримує позицію відповідача. Третя особа зазначає, що спірний пункт Кодексу ГРМ не суперечить законодавству України та спрямований на захист прав побутових споживачів. Зокрема, ця норма передбачає право споживача на проведення звіряння фактичних обсягів споживання газу та здійснення відповідних коригувань. Третя особа також наголошує, що такі положення узгоджуються з нормами Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу. Крім того, третя особа детально описує договірні відносини між нею та позивачем, які регулюються Рамковим договором від 30.09.2021 №2рд_БГр-МИКЗ та Індивідуальним договором. На думку третьої особи, спір виник у сфері договірних відносин і не свідчить про незаконність нормативного акта. Третя особа вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши доводи сторін та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» є юридичною особою, , місцезнаходження якої: 54055, м. Миколаїв, вул. 7 Слобідська, буд. 70 В/1. Видами економічної діяльності товариства є: 35.23 Торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний); 35.14 Торгівля електроенергією; інші види діяльності згідно з відомостями Єдиного державного реєстру.

30.09.2021 між ТОВ «Миколаївгаз Збут» та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» укладено Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-МИКЗ та Індивідуальний договір №БГр-21/22-МИКЗ. Такі договори діяли до 30.04.2022.

Рамковий договір регулював відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що надалі іменується «Індивідуальний договір».

Узгоджено, що Індивідуальний договір повинен бути укладений, з урахування умов цього договору, у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін, і складає невід`ємну частину цього договору. Умовами Індивідуального договору визначаються: Договірна ціна, Договірна вартість, Договірний обсяг, Періоди поставки, порядок оплати, Пункт поставки та інші умови, визначені згідно із цим договором. Закріплено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у відповідному Індивідуальному договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним Індивідуальним договором та цим Рамковим договором.

Унормовано і те, що загальна кількість природного газу, що передається продавцем покупцю на виконання цього договору, дорівнює обсягу природного газу, що передається відповідно до умов Індивідуального договору за цим договором, та визначається на підставі комерційних актів (пункт 2.1).

Передача договірного обсягу газу здійснюється протягом кожного періоду поставки, узгодженого сторонами в Індивідуальному договорі. Передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження / набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС.

У торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/ приймається сторонами відповідно до Індивідуального договору та портфоліо балансування для постачання природного газу побутовим споживачам, що передбачено Кодексом ГТС.

Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у ВТТ (пункт 3.3).

Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ (пункт 3.4).

За змістом пункту 3.5 названого договору торгові сповіщення надаються відповідно до умов, визначених Індивідуальним договором та Кодексом ГТС. Покупець зобов`язаний надати Торгове сповіщення на набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС в обсязі, що не перевищує максимальний обсяг природного газу відповідного Періоду поставки, з урахуванням попередньо переданого Продавцем та прийнятого Покупцем обсягу у такому Періоді поставки згідно з умовами Індивідуального договору та Додаткової угоди, до 13 : 00 год Газової доби, що передує Газовій добі передачі відповідного Періоду поставки.

Покупець має право до 04:00 Газової доби, що передує Газовій добі передачі відповідного Періоду поставки, скоригувати подане Торгове сповіщення на набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, згідно з умовами підпункту 3.5.1 Договору.

У разі відхилення Оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від Продавця причинам, Продавець не несе відповідальності за невиконання умов цього Договору в частині передачі природного газу (пункт 3.7).

Фактичний обсяг переданого Продавцем та прийнятого Покупцем газу на ВТТ за Період поставки згідно з Індивідуальним Договором дорівнює сумі усіх обсягів, зазначених у торгових сповіщеннях Сторін, на підставі яких Оператором ГТС погоджено передачу природного газу протягом такого Періоду поставки (пункт 3.8).

Після закінчення Періоду поставки, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 8-го числа місяця, наступного за Періодом поставки, якщо інше не передбачено Індивідуальним Договором, Продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою Комерційний акт і направляє на підпис Покупцю його скановану копію на електронну адресу Покупця, вказану у Розділі II Договору. Комерційний акт вважається отриманим Покупцем в день направлення його Продавцем на електронну адресу Покупця, також Продавець надсилає на підпис Покупцю оригінали Комерційного акта у двох примірниках, підписані та скріплені печаткою Продавця на поштову адресу Покупця вказану у розділі 11 цього Договору (пункт 3.9).

Покупець підписує, скріплює печаткою (за наявності) отриману скановану копію Комерційного акта та направляє підписану ним скановану копію на електронну адресу Продавця вказану у Розділі 11 цього Договору. Покупець також підписує оригінал отриманого від Продавця Комерційного акта та повертає один примірник підписаного Покупцем Комерційного акта Продавцю, не пізніше 12-го числа місяця, наступного за Періодом поставки па поштову адресу Продавця, вказану у Розділі 11 цього Договору (пункт 3.10).

Після надання Торгового сповіщення Продавець не несе відповідальність за подальше використання природного газу Покупцем (пункт 3.12).

У пункті 4.1 визначено, що загальна вартість цього Договору не може перевищувати 1 760 024 000, 00 грн (один мільярд сімсот шістдесят мільйонів двадцять чотири тисячі гривень), включаючи ПДВ.

Продаж природного газу здійснюється за Договірною ціною, що встановляться між Продавцем та Покупцем на умовах Індивідуального Договору (пункт 4.2).

Як закріплено у пункті 5.1, Покупець має право:

на отримання газу в обсягах, визначених Індивідуальним Договором, за умови належного виконання своїх зобов`язань, у тому числі здійснення повного розрахунку, надання забезпечення в порядку, передбаченому Договором та Індивідуальним Договором;

звертатися до Продавця для вирішення будь-яких питань, пов`язаних із виконанням Договору;

на звірку фактичних розрахунків із підписанням відповідного акта;

розірвати договір в односторонньому порядку у випадку прийняття органами державної виконавчої та/або законодавчої влади України розпоряджень, постанов, законів тощо про встановлення граничного рівня цін та/або прийняття Кабінетом Міністрів України рішень щодо покладання спеціальних обов`язків на Продавця відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», якщо прийняття таких актів мало місце після укладення цього Договору. В такому випадку Покупець направляє Продавцю повідомлення про розірвання даного Договору та всіх додатків до цього Договору, які є його невід`ємною частиною, в тому числі, Індивідуального Договору, за 20 календарних днів до дати такого розірвання. При цьому, Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю вартість природного газу, поставленого до дати розірвання Договору та всі інші платежі передбачені Договором та всіма додатками до цього Договору, які є його невід`ємною частиною, в тому числі, Індивідуальним договором;

інші права, передбачені чинним законодавством України та Договором.

Покупець зобов`язаний проводити звірку розрахунків за газ, переданий у власність покупцю протягом 5-ти днів з дати надходження відповідної вимоги продавця (підпункт 5.2.5).

На підставі наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 з 01.05.2022 побутових споживачів позивача переведено до постачальника «останньої надії» ГК «Нафтогаз України», що сторонами не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, облік фактично спожитого природного газу побутовими споживачами, а також визначення обсягів такого споживання, відповідно до чинного законодавства, здійснюється оператором газорозподільної системи.

Позивач зазначає, що після завершення розрахункового періоду та підписання комерційних актів з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року оператор газорозподільної системи, посилаючись на положення пункту 6 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, здійснює коригування (зменшення) обсягів природного газу, раніше визначених як спожиті побутовими споживачами.

Такі коригування, за твердженням позивача, здійснюються після закриття відповідного розрахункового періоду, на підставі звернень споживачів щодо невідповідності між фактичними показниками приладів обліку та обсягами, зазначеними у платіжних документах.

Позивач вказує, що внаслідок застосування зазначеної норми відбувається зміна обсягів природного газу за вже закриті періоди, що, у свою чергу, призводить до виникнення розбіжностей між даними оператора газорозподільної системи та даними, використаними при взаєморозрахунках позивача з контрагентами, зокрема, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».

На переконання позивача, така правова конструкція фактично покладає на нього негативні наслідки коригування обсягів природного газу, здійсненого після завершення розрахункового періоду, що призводить до виникнення додаткових фінансових зобов`язань, спорів із побутовими споживачами та контрагентами, а також порушує принцип правової визначеності у сфері господарської діяльності.

Саме застосування пункту 6 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, який допускає можливість такого коригування після закриття розрахункового періоду, позивач вважає таким, що суперечить вимогам законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить із наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано у статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1. законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2. законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Як закріплено у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України №329-VIII «Про ринок природного газу» (Закон №329-VIII).

У відповідності до статті 4 цього Закону державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства; до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать, зокрема, затвердження кодексів газорозподільних систем.

При цьому, за нормами статті 1 Закону №329-VIII Регулятором ринку природного газу є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За приписами статті 4 Закону України №1682-III «Про природні монополії» (Закон №1682-III) державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про природні монополії» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають на товарних ринках України, які перебувають у стані природної монополії, та на суміжних ринках.

Статтею 11 Закону України «Про природні монополії» передбачено, що національні комісії регулювання природних монополій є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України.

Пунктом 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 (Положення), визначено, що одним із основних завдань Комісії є, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ.

За змістом названого Положення рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об`єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Також суд зазначає, що правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення з 26.11.2016 визначає Закон України №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (Закон №1540-VIII).

Так, за приписами статті 1 цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За змістом статті 3 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; державного контролю та застосування заходів впливу; використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є:

1. забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

2. сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів;

3. сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав;

4. забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами;

5. сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури;

6. реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг;

7. сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища;

8. створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

9. сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг;

10. інші завдання, передбачені законом.

Постановою 30.09.2015 № 2494 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Кодекс газорозподільних систем. Така постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 (Кодекс ГРМ).

У розділі І Кодексу ГРМ закріплено, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:

1. надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості;

2. комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу;

3. доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу);

4. доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу);

5. механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

Порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода, що укладені між сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС.

В ньому визначено, що дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини:

між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біометану або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи;

між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу.

Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором.

Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Главу 4 розділу IX Кодексу ГРМ доповнено новим пунктом 6 згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1909 від 29.10.2021.

У відповідності до цього пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.

Постанова Регулятора № 1909 від 29.10.2021 набрала чинності з 01.11.2021.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 затверджено Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС). Названа постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823.

Як закріплено у розділі І Кодексу ГТС, цей Кодекс розроблено відповідно до Законів України «Про ринок природного газу», «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про трубопровідний транспорт», «Про нафту і газ», «Про природні монополії» та інших нормативно-правових актів. Цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, у тому числі виробників біометану, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Доступ суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється на принципах:

рівного права доступу та приєднання для всіх суб`єктів ринку природного газу;

збереження цілісності, безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи;

надання оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах;

надання оператором газотранспортної системи послуг належної якості;

своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи;

сприяння підвищенню ліквідності ринку природного газу, зокрема розвитку оптового ринку короткострокових продуктів;

відповідальності всіх суб`єктів ринку природного газу за дотримання правил балансування, встановлених цим Кодексом, зокрема в частині сплати та одержання плати за добовий небаланс та плати за нейтральність балансування, для забезпечення найбільш ефективної торгівлі природним газом.

У цьому ж розділі надано визначення наступним термінам:

віртуальна точка - точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням;

віртуальна торгова точка (віртуальна точка, на якій відбувається передача природного газу) - точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, у якій замовники послуг транспортування можуть здійснювати передачу природного газу, поданого до газотранспортної системи, на щоденній основі згідно з вимогами цього Кодексу;

договір приєднання - договір між оператором газотранспортної системи та замовником про приєднання об`єктів замовника до газотранспортної системи;

договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги);

замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу;

інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу;

портфоліо балансування - сукупність подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу;

торгове сповіщення - інформаційне повідомлення відповідно до форми, встановленої цим Кодексом, що направляється оператору газотранспортної системи від замовника послуг транспортування природного газу щодо обсягів природного газу, які він відчужив або набув.

У відповідності до пункту 1 глави 2 розділу ХІV Кодексу ГТС передача природного газу, поданого в газотранспортну систему, між двома портфоліо балансування замовників послуг транспортування здійснюється шляхом надання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень на відчуження чи набуття природного газу, що були надані оператору газотранспортної системи по відношенню до однієї газової доби.

Замовник послуг транспортування має право надавати торгове сповіщення виключно після набуття/відчуження права власності на такий обсяг (об`єм) природного газу за договором купівлі-продажу природного газу (або іншою цивільно-правовою угодою) іншому замовнику послуг транспортування у відповідну газову добу на віртуальну торгову точку.

При цьому оператор газотранспортної системи не має права вимагати від замовників послуг транспортування будь-яких підтверджуючих документів набуття/відчуження права власності на такий обсяг (об`єм) природного газу.

За змістом пунктів 2, 3, 4, 5, 8 названого розділу оператор газотранспортної системи забезпечує функціонування інформаційної платформи, на якій здійснюється опрацювання наданих торгових сповіщень.

Замовник послуг транспортування природного газу може надавати торгове сповіщення на газову добу незалежно від надання номінації/реномінації на таку газову добу.

Замовник має право змінити або відкликати надане торгове сповіщення до моменту його підтвердження оператором газотранспортної системи.

Торгове сповіщення має містити таку інформацію:

газова доба, коли передаватиметься природний газ;

ідентифікацію відповідних портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу, між якими відбувається передача природного газу, зокрема реквізити замовників, їх ЕІС-коди;

зазначення чи є це торговим сповіщенням на відчуження чи набуття;

обсяг природного газу, що передається (набувається), виражений у куб. м та одночасно (інформативно) в одиницях енергії (кВт·год).

Якщо оператор газотранспортної системи отримує торгові сповіщення на відчуження та на набуття, що збігаються, та якщо обсяги природного газу у сповіщеннях є рівними, то оператор газотранспортної системи погоджує таку передачу природного газу та відносить такі обсяги природного газу на відповідні портфоліо балансування:

як відбір з газотранспортної системи по відношенню до портфоліо балансування замовника послуг транспортування природного газу, що надає торгове сповіщення на відчуження;

як подачу до газотранспортної системи по відношенню до портфоліо балансування замовника послуг транспортування природного газу, що надає торгове сповіщення на набуття.

Передача природного газу здійснюється на віртуальній торговій точці.

У випадку коли обсяги природного газу в парі торгових сповіщень на відчуження та набуття, що збігаються, не є рівними, оператор газотранспортної системи відхиляє обидва сповіщення.

За правилами пункту 11 глави 7 розділу ІІІ Кодексу ГТС передача природного газу, поданого до газотранспортної системи між замовниками послуг транспортування, здійснюється у віртуальній торговій точці шляхом подання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень відповідно до вимог глави 2 розділу XIV цього Кодексу.

У розділі IX Кодексу ГТС унормовано Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі.

За змістом глави 1 цього ж розділу комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБМ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу.

Як закріплено у главі 4 розділі IX Кодексу ГТС, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Як визначено у статті 1 Закону України №329-VIII від 09.04.2015 «Про ринок природного газу» (Закон №329-VIII):

6. газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаними між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам;

7. газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу;

8. кодекс газотранспортної системи, кодекс газорозподільних систем, кодекс газосховища, кодекс установки LNG - правила експлуатації та доступу до газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG, що затверджуються Регулятором;

9. оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

10. оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників);

11. оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

12. побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

За нормами статті 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки споживача закріплені у статті 13 Закону №329-VIII.

Так, споживач має право, зокрема, на:

1. вільний вибір постачальника;

2. безоплатну зміну постачальника, крім випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 14 цього Закону;

3. отримання інформації про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з постачальником;

4. отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів;

5. безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу;

6. дострокове розірвання договору постачання, якщо постачальник повідомив споживача про намір внесення змін до договору постачання в частині умов постачання та нові умови постачання виявилися для нього неприйнятними.

Споживач зобов`язаний, зокрема:

1. укласти договір про постачання природного газу;

2. забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів;

3. не допускати несанкціонованого відбору природного газу;

4. забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу;

5. припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів;

6. надавати стороні, з якою укладено договір про постачання/купівлю-продаж природного газу, інформацію про максимальну номінальну потужність споживання власних об`єктів споживання за договором з оператором газорозподільної/газотранспортної системи, якщо така потужність дозволяє споживати 600 ГВт·год на рік та більше при максимальній виробничій потужності споживання (цілодобове споживання протягом року).

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 22 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, споживач має право:

на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов;

на одночасне отримання природного газу від декількох постачальників на одну точку комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код, в одному розрахунковому періоді в порядку, встановленому пунктом 22 цього розділу, за умови укладення договору постачання природного газу з такими постачальниками та після укладення з ними угоди про алокацію відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи;

на безкоштовне отримання інформації щодо цін постачальника на природний газ та порядку оплати;

самостійно припиняти (обмежувати) відбір природного газу для власних потреб з дотриманням вимог чинного законодавства, про що повинен письмово повідомляти всіх суб`єктів ринку природного газу, з якими укладено відповідні договори;

вимагати поновлення постачання природного газу в установленому порядку після усунення порушень і компенсації оплати послуг за відключення та підключення, якщо припинення газопостачання відбулося без розірвання договору постачання природного газу;

інші права, передбачені цими Правилами та чинним законодавством.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Так, у пункті 5.1 розділу V Типового договору закріплено, що споживач має право:

1. отримувати послуги постачання природного газу на умовах, зазначених у цьому Договорі;

2. у чіткий та прозорий спосіб безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та послуг, що надаються Постачальником, та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий природний газ, а також іншу інформацію, що має надаватись Постачальником відповідно до чинного законодавства та/або цього Договору;

3. безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші показання власного споживання природного газу;

4. звертатися до Постачальника для вирішення будь-яких питань, пов`язаних з виконанням цього Договору;

5. вимагати від Постачальника надання письмової форми цього Договору, завіреної печаткою (за наявності) Постачальника;

6. вимагати від Постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим Договором порядку;

7. проводити звіряння фактичних розрахунків з підписанням відповідного акта;

8. перейти на постачання природного газу до іншого постачальника;

9. за умови відсутності заборгованості за цим Договором перед Постачальником достроково призупинити чи розірвати цей Договір у встановленому цим Договором порядку, крім випадків зміни постачальника відповідно до Правил постачання;

10. оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії Постачальника, що порушують права Споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинними нормативно-правовими актами та цим Договором;

11. отримувати відшкодування збитків від Постачальника, що понесені Споживачем у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Постачальником своїх зобов`язань перед Споживачем, відповідно до чинних нормативно-правових актів та/або цього Договору;

12. мати інші права, передбачені чинними нормативно-правовими актами та цим Договором.

Як закріплено у пункті 3 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.03.2020 № 1207/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.03.2020 за № 313/34596, нормативно-правові акти про внесення змін до зареєстрованих нормативно-правових актів, а також акти про втрату чинності зареєстрованих нормативно-правових актів підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. У разі необхідності внесення змін до нормативно-правового акта, прийнятого до запровадження державної реєстрації, якщо він має ознаки, наведені в пунктах 2, 3 Положення, приймається і подається на державну реєстрацію новий нормативно-правовий акт з порушеного питання, а попередній документ визнається таким, що втратив чинність.

У той же час, за нормами статті 14 Закону №1540-VIII рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку.

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.

Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України (ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 цього ж кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Як закріплено у статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями статті 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

На підставі наведених правових норм та з`ясованих у справі обставин, суд приходить до наступних висновків.

На підставі наведених правових норм та з`ясованих у справі обставин суд приходить до наступних висновків.

Суд акцентує увагу, що предметом розгляду у цій справі є не правомірність конкретних дій оператора газорозподільної системи щодо здійснення коригування обсягів природного газу, не правильність визначення обсягів природного газу за конкретними особовими рахунками побутових споживачів та не належність виконання договірних зобов`язань між позивачем і ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», а відповідність пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем актам вищої юридичної сили. Саме з урахуванням такого предмета спору суд оцінює доводи сторін.

Повноваження відповідача щодо нормативно-правового регулювання ринку природного газу, зокрема, щодо затвердження кодексів газорозподільних систем та внесення змін до них, прямо передбачені Законом України «Про ринок природного газу» та Законом України №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Відповідно, сам по собі факт прийняття Регулятором постанови НКРЕКП від 29.10.2021 №1909, якою Кодекс газорозподільних систем доповнено пунктом 6 глави 4 розділу ІХ, не свідчить про вихід відповідача за межі наданих йому законом повноважень. Постанова №1909 також офіційно передбачає набрання чинності з 01.11.2021, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що спірний пункт Кодексу ГРМ є протиправним лише з огляду на те, що він передбачає можливість коригування обсягів природного газу після проведення звіряння з побутовим споживачем. Така норма за своїм змістом не встановлює обов`язку позивача безумовно нести майнові втрати, не визначає розміру його заборгованості перед третіми особами, не змінює безпосередньо умов укладених ним договорів та не встановлює нових цивільно-правових зобов`язань між позивачем і ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг». Її зміст зводиться до врегулювання права побутового споживача на звіряння фактично використаних обсягів природного газу та до визначення обов`язку оператора газорозподільної системи здійснити відповідне коригування у разі встановлення розбіжностей.

Суд враховує, що пункт 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» передбачає право споживача на безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу. Отже, сама ідея нормативного закріплення механізму звіряння фактично використаних обсягів природного газу узгоджується із законодавчо визначеними правами споживача та не може розцінюватися як така, що суперечить акту вищої юридичної сили.

Доводи позивача про порушення статей 525, 526, 655, 669, 670 Цивільного кодексу України суд оцінює критично. Зазначені норми регулюють виконання цивільних зобов`язань, порядок виконання договору купівлі-продажу та наслідки передання товару у більшій або меншій кількості, ніж передбачено договором. Водночас оскаржуваний пункт Кодексу ГРМ не змінює змісту Рамкового договору купівлі-продажу природного газу від 30.09.2021 №2рд_БГр-МИКЗ та Індивідуального договору від 30.09.2021 №БГр-21/22-МИКЗ, не позбавляє сторони права врегульовувати обсяги поставленого природного газу в договірному порядку, не визначає остаточний розмір грошових зобов`язань позивача перед продавцем природного газу та не встановлює автоматичного перерахунку комерційних актів між позивачем і третьою особою.

Фактично позивач пов`язує протиправність нормативного акта з тим, що після завершення відповідного періоду оператор газорозподільної системи може здійснювати коригування обсягів споживання побутових споживачів, тоді як у відносинах між позивачем і ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» такі зміни, за твердженням позивача, не відображаються дзеркально. Однак така обставина свідчить про наявність проблеми у площині договірних, розрахункових та майнових відносин між суб`єктами ринку природного газу, а не про незаконність самого нормативного припису, який регулює право побутового споживача на звіряння даних обліку.

Суд також бере до уваги, що позивач, укладаючи відповідні договори, здійснював професійну діяльність на ринку природного газу, тобто мав враховувати спеціальний характер такого ринку, особливості комерційного обліку природного газу, залежність обсягів споживання побутових споживачів від даних оператора газорозподільної системи, а також можливість подальшого уточнення таких даних у випадку виявлення розбіжностей між фактичними показниками засобів обліку та даними особового рахунку споживача. Тому сам по собі факт того, що застосування спірної норми може ускладнювати для позивача подальші взаєморозрахунки з контрагентами, не є достатньою підставою для висновку про незаконність нормативного акта.

Посилання позивача на те, що пункт 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ призводить до негативного впливу на його ділову репутацію, суд також не приймає як підставу для задоволення позову. Позивач не довів, що саме існування оскаржуваного нормативного припису, а не спірні розрахунки, претензії споживачів чи особливості виконання договірних зобов`язань, є безпосередньою та самостійною причиною заподіяння шкоди його діловій репутації. Крім того, твердження про негативний вплив на репутацію не є критерієм незаконності нормативно-правового акта у розумінні статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводу позивача про відсутність державної реєстрації постанови НКРЕКП від 29.10.2021 №1909 у Міністерстві юстиції України, суд зазначає наступне. На час прийняття постанови №1909 правовий статус Регулятора визначався Законом України №1540-VIII, частина шоста статті 14 якого передбачає, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України, а відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Відтак, посилання позивача на відсутність державної реєстрації постанови №1909 не спростовує правомірності її прийняття та не доводить протиправності пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ.

Суд окремо враховує доводи відповідача про те, що пункт 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ був запроваджений саме постановою НКРЕКП від 29.10.2021 №1909, а не первісною постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494. Вказана обставина має значення для оцінки позовної вимоги про визнання спірного пункту нечинним з моменту його прийняття, оскільки на дату прийняття постанови №2494 відповідного пункту у Кодексі ГРМ не існувало. Водночас ця обставина не усуває права позивача на оскарження чинного нормативного припису, але додатково підтверджує, що суд має перевіряти саме зміст пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ у редакції, внесеній постановою №1909.

Суд не приймає доводи позивача про те, що оскаржувана норма порушує принцип правової визначеності. Зміст пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ є достатньо чітким: побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутися до оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння; оператор ГРМ зобов`язаний провести таке звіряння у визначений строк; за результатами звіряння підписується акт; у разі розбіжностей проводиться коригування відповідно до такого акта. Норма визначає суб`єкта звернення, адресата звернення, строк реагування, документальну форму результату та правовий наслідок встановлення розбіжностей, а тому не є такою, що не дозволяє учасникам правовідносин передбачити наслідки її застосування.

Суд також відхиляє твердження позивача про непропорційність спірного нормативного регулювання. Оскаржувана норма спрямована на забезпечення балансу між інтересами побутового споживача, який має право сплачувати за фактично спожиті обсяги природного газу, та інтересами суб`єктів ринку природного газу, які здійснюють постачання, розподіл і облік такого ресурсу. Саме по собі покладення на оператора ГРМ обов`язку провести звіряння та за наявності розбіжностей здійснити коригування не є надмірним втручанням у права позивача, оскільки не встановлює для нього безпосереднього майнового стягнення та не позбавляє його можливості захищати свої права у договірних або майнових правовідносинах.

Доводи позивача про те, що після коригування обсягів природного газу у нього відсутній ефективний механізм дзеркального зменшення відповідних обсягів у відносинах із ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», не можуть бути покладені в основу висновку про незаконність нормативного акта. Такі доводи стосуються не відповідності пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ актам вищої юридичної сили, а питання належного врегулювання взаємовідносин сторін за рамковим та індивідуальним договорами, у тому числі щодо порядку визначення остаточних обсягів природного газу, взаєморозрахунків, підписання комерційних актів та можливості їх подальшого коригування.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивач не довів невідповідності пункту 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ Конституції України, Закону України «Про ринок природного газу», Закону України №1540-VIII, Цивільному кодексу України або іншим актам вищої юридичної сили. Водночас відповідач довів, що спірне нормативне регулювання прийнято у межах наданих йому повноважень, відповідає меті державного регулювання ринку природного газу та спрямоване на забезпечення достовірності даних про фактично спожиті обсяги природного газу.

Окремо суд наголошує, що доводи позивача фактично стосуються порядку виконання договірних зобов`язань, визначення обсягів природного газу у взаємовідносинах із контрагентами та наслідків коригування таких обсягів після завершення розрахункового періоду. Тобто спірні питання, на які посилається позивач, лежать у площині договірних та розрахункових правовідносин між суб`єктами ринку природного газу, а не у площині відповідності оскаржуваного нормативно-правового акта актам вищої юридичної сили.

Фактично позивач, посилаючись на наявність розбіжностей у взаєморозрахунках та неможливість належного коригування обсягів природного газу у відносинах із контрагентами, намагається шляхом оскарження нормативного акта вирішити питання, які повинні врегульовуватись у межах договірних відносин або шляхом пред`явлення відповідних вимог до конкретних суб`єктів господарювання.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач фактично обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки заявлені вимоги спрямовані не на перевірку законності нормативно-правового акта, а на усунення негативних наслідків його застосування у конкретних господарських правовідносинах.

За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» про визнання протиправними та скасування пункту постанови, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.