Справа № 160/25503/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 квітня 2026 року

м. Київ

справа №160/25503/25

адміністративне провадження № К/990/12586/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів -Білак М.В., Смоковича М.І.,

перевірив касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/25503/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «Телеграмматон 7», товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеграмматон 7», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алесан» звернулись до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльності щодо несвоєчасного виконання судових рішень у справі № 160/1304/23;

- стягнути на користь ТОВ «СІЛЛ» інфляційних витрат у сумі 1614,45 грн та 3% річних у сумі 307,88 грн;

стягнути на користь ТОВ «Телеграмматон 7» інфляційних витрат у сумі 6 007,59 грн та 3% річних у сумі 1 136,00 грн;

стягнути на користь ТОВ «Алесан» інфляційних витрат у сумі 1614,45 грн та 3% річних у сумі 307,88 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо несвоєчасного виконання судових рішень у справі № 160/1304/23.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЛ" інфляційні витрати у сумі 1614,45 грн та 3% річних у сумі 307,88 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕТРАГРАММАТОН 7" інфляційні витрати у сумі 6 007,59 грн та 3% річних у сумі 1 136,00 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕСАН" інфляційні витрати у сумі 1614,45 грн та 3% річних у сумі 307,88 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року в справі №160/25503/25 задоволено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року в справі №160/25503/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано.

Ухвалено у справі №160/25503/25 нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеграмматон 7», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

19 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/25503/25. Скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відрядженні та відпустці, а також члена колегії суддів у відпустці, а також у зв`язку з проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України, розгляд касаційної скарги здійснено після їх повернення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року справу №160/25503/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що справа стосується питання застосування означених у цій касаційній скарзі норм права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, в частині відповідальності органів Казначейства за нездійснення/несвоєчасне здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника, яким є орган місцевого самоврядування. Уніфікація цього питання на рівні Верховного Суду відсутня.

Крім того, скаржник зазначає, що як підтверджено матеріалами справи - у черзі на безспірне списання позивачі були лише трьома стягувачами з вісімнадцяти. Таким чином означена справа може становить значний суспільний інтерес.

Також слід відмітити, що стягнення коштів в рамках справи №160/1304/23 є одним із більше ніж трьох десятків подібного роду питань де позивачі виступають у ролі стягувачів, а тому означена справа, результати якої повинні встановити відсутність безкарності протиправної бездіяльності Казначейства, має виняткове значення для позивача.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/25503/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «Телеграмматон 7», товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: М.В. Білак

М.І. Смокович