Справа № 160/30866/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 160/30866/24

адміністративне провадження № К/990/16008/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування подання, наказів,

У С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна звернулась до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи", в якому просила:

- визнати протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу №1755/13.4-06 від 05 вересня 2024 року;

- визнати протиправними та скасувати висновки, викладені у довідці про проведення позапланової цільової перевірки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни від 13 вересня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26 вересня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №2086/13.4-06 від 22 жовтня 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №2079/13.4-06 від 24 жовтня 2024 року "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко Світлани Олександрівни (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)";

- скасувати подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №554999/08.4-20 від 22 жовтня 2024 року "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вакуленко Світлани Олександрівни (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року адміністративний позов позивача було задоволено.

Визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час проведення позапланової цільової перевірки порядку вчинення нотаріальних дій, проведеної на підставі наказу № 1755/13.4-06 від 05 вересня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1889/13.4-06 від 26 вересня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2068/13.4-06 від 22 жовтня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2079/13.4-06 від 24 жовтня 2024 року.

Визнано протиправним та скасовано подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №55499/08.4-20 від 22 жовтня 2024 року «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлани Олександрівни (свідоцтво від 28 лютого 2001 року №3894)».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 160/30866/24 змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 160/30866/24 залишено без змін.

09 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Скаржник, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування таких норм права.

Зокрема, скаржник посилається на абзаци перший та десятий частини другої статті 5, статтю 49 Закону України «Про нотаріат» - щодо обов`язку нотаріуса здійснювати діяльність відповідно до закону, дотримуватися правил професійної етики та відмовляти у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству.

Також скаржник зазначає про необхідність висновку щодо застосування частин першої та п`ятої статті 52 Закону України «Про нотаріат» - у частині значення запису в реєстрі як підтвердження факту вчинення нотаріальної дії.

Окремо скаржник посилається на підпункт «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» - щодо підстав анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю у зв`язку з неодноразовим порушенням правил професійної етики.

У взаємозв`язку із зазначеним, скаржник посилається на пункт 13 Порядку проведення перевірок, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №357/5, а також підпункт 24 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України щодо можливості призначення перевірки на підставі доручення заступника Міністра.

Крім того, скаржник зазначає про необхідність висновку щодо застосування пункту 43 Порядку №357/5 - у частині можливості внесення подання про анулювання свідоцтва у разі неусунення порушень за результатами перевірки.

Також, скаржник посилається на пункт 2, пункт 3, абзаци другий, шостий та дев`ятий пункту 4 Порядку №1904/5 щодо строків внесення подання, його змісту та документального підтвердження підстав для анулювання свідоцтва.

Окремо, скаржником наведено посилання на розділ ІІ, пункти 1, 2 розділу ІІІ, розділи IV, VI, XI, XII Правил професійної етики нотаріусів, у частині принципів професійної діяльності нотаріуса, зокрема законності, сумлінності та недопущення поведінки, що підриває довіру до професії.

Крім того, скаржник зазначає про необхідність висновку щодо застосування пункту 4 та підпункту 5 пункту 22 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату - у частині повноважень Комісії при розгляді подання про анулювання свідоцтва.

Скаржник пов`язує зазначені норми з положеннями статті 19 Конституції України та статті 10 Закону України «Про нотаріат» - щодо дискреційних повноважень органу юстиції при вирішенні питання про направлення подання.

Водночас, наведені доводи не свідчать про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту цієї норми слідує, що зазначена підстава спрямована не на повторний перегляд встановлених судами обставин справи чи переоцінку доказів, а на забезпечення єдності судової практики шляхом формування Верховним Судом правового висновку щодо застосування конкретної норми права у разі існування правової невизначеності.

Оскарження судових рішень з цієї підстави вимагає від скаржника не лише формального посилання на відсутність відповідного висновку Верховного Суду, але й чіткого визначення конкретного питання застосування норми права, обґрунтування необхідності формування такого висновку (зокрема, у зв`язку з наявністю колізії норм, необхідністю їх тлумачення чи визначення пріоритету), а також зазначення, у чому саме полягає неправильне застосування судами відповідної норми права.

Наведені у касаційній скарзі доводи цим вимогам не відповідають.

Незважаючи на детальне перерахування норм Закону України «Про нотаріат», підзаконних нормативно-правових актів та правил професійної етики, скаржник фактично не визначає жодного конкретного питання їх застосування, яке потребує висновку Верховного Суду, не обґрунтовує існування правової невизначеності чи колізії у їх застосуванні та не пояснює, у чому саме полягає необхідність формування нового правового підходу.

Зміст касаційної скарги свідчить, що наведені норми використані скаржником для доведення, на його думку, помилковості висновків судів попередніх інстанцій щодо правомірності проведення перевірки, наявності підстав для внесення подання про анулювання свідоцтва, а також оцінки дій позивача як нотаріуса.

Фактично скаржник під виглядом підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскаржує правильність застосування судами норм матеріального права та встановлені ними обставини справи, що за своїм змістом відповідає підставі, визначеній пунктом 1 цієї ж норми, однак належним чином не обґрунтовано.

Таким чином, доводи касаційної скарги не містять належного обґрунтування відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах та не відповідають вимогам пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №160/30866/24 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування подання, наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур