Справа № 640/9885/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9885/22 Суддя (судді) першої інстанції: Дмитрієв В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Генерального Штабу Збройних Сил України, в якому просила суд:

- визнати протиправними рішення начальника Генерального Штабу Збройних Сил України, визначених наказом (по стройовій частині) від 03.06.2022 № 116, щодо обмеження розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 25 відсотками замість 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби та виключення зі списків особового складу без здійснення повного розрахунку грошовим забезпеченням на день виключення зі списків особового складу;

- визнати протиправним та нечинним наказ начальника Генерального Штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 03.06.2022 № 116 щодо виключення зі списків особового складу полковника ОСОБА_1 та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років служби;

- зобов`язати начальника Генерального штабу Збройних Сил України: відновити дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з полковником ОСОБА_1 починаючи з 03 червня 2022 року;

- поновити на військовій службі полковника ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням з військової служби починаючи з 03 червня 2022 року;

- видати наказ про виплату полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які вона недоотримала внаслідок незаконного звільнення, за період з 03 червня 2022 року по день поновлення на військовій службі;

- зарахувати полковнику ОСОБА_1 період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України;

- поновити полковника ОСОБА_1 на посаді начальника відділу планування та оцінки сил управління планування спроможностей Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України або за її згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 03.06.2022 № 116 в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано Генеральний Штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.04.2022 року начальник відділу планування та оцінки сил управління планування спроможностей Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України полковник ОСОБА_1 звернулась із рапортом про звільнення в запас на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Також позивач просила не виключати її із списків особового складу до проведення остаточного розрахунку.

Як вбачається із витягу наказу головнокомандуючого Збройних Сил України від 28.05.2022 року №657 полковника ОСОБА_1 начальника відділу планування та оцінки сил управління планування спроможностей Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

03.06.2022 року позивачем подано рапорт, в якому, серед іншого, зазначено про здачу справ та посади 03.06.2022 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 03.06.2022 № 116 полковника ОСОБА_1 начальника відділу планування та оцінки сил управління планування спроможностей Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України, виключено з 03.06.2022 року зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вислуга років у Збройних Сил України на 3 червня 2022 року складає календарна - 27 років 09 місяців 16 днів. Виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням за 27 календарних років у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вважаючи що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивач при звільненні з військової служби набув право на отримання передбаченої абзацом першим пункту 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, у зв`язку з чим дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу відповідної допомоги у меншому розмірі є протиправними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється, зокрема, Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), який визначає загальні засади проходження військової служби, підстави її припинення, а також права та обов`язки військовослужбовців.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх правовий статус, а також права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання зазначеного Закону.

Згідно з підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII встановлено, що з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, а також з моменту введення воєнного стану - до моменту оголошення демобілізації, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, підлягають звільненню зі служби, зокрема, за сімейними обставинами або з інших поважних причин, якщо такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу. До таких обставин законодавець відносить випадок, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу, має дитину (дітей) віком до 18 років.

Крім того, правові та організаційні засади соціального захисту військовослужбовців і членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему гарантій у цій сфері та спрямований на забезпечення належних умов для реалізації військовослужбовцями їх конституційного обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям належний рівень матеріального, грошового та інших видів забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, а також створює стимули для закріплення кваліфікованих військових кадрів.

При цьому законодавством визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (зокрема підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), а також одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-XII).

Абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Водночас у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів, проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, зазначена допомога виплачується за умови наявності вислуги 10 років і більше.

Разом з тим, абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини (перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналіз наведених норм матеріального права у їх системному взаємозв`язку, а також встановлених судом першої інстанції обставин справи, дає підстави для висновку, що позивач, яка є військовослужбовцем-жінкою, має дитину віком до 18 років та перебуває у шлюбі з військовослужбовцем, який також проходить військову службу в умовах особливого періоду, підпадає під правове регулювання, визначене абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, і, відповідно, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності вислуги 10 років і більше.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII та твердження про те, що позивач була звільнена за власним бажанням через сімейні обставини, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки зазначена норма встановлює загальне правило, яке підлягає застосуванню до всіх військовослужбовців, тоді як для окремих категорій осіб, зокрема військовослужбовців-жінок, які мають неповнолітніх дітей, законодавець передбачив підвищений рівень соціальних гарантій.

З огляду на принцип верховенства права, зокрема його складову щодо пріоритетності захисту прав людини, а також принцип сприятливого тлумачення норм у разі їх неоднозначності на користь особи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування саме спеціальної норми, яка забезпечує більш високий рівень соціального захисту позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звільнення з військової служби позивач набула право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, а саме 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності відповідної вислуги.

Відтак, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу зазначеної допомоги у меншому розмірі є протиправними, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та призводять до порушення прав позивача на належне соціальне забезпечення.

З метою ефективного захисту порушеного права та його повного відновлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням раніше виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки встановлених обставин та неправильного тлумачення норм матеріального права, а тому не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законного та обґрунтованого.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України - залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.В. Карпушова