Справа № 460/8463/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 травня 2026 року

м. Київ

справа №460/8463/25

адміністративне провадження №К/990/12801/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі №460/8463/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.И.Т.М.» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.И.Т.М.» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2025 №01, яким визначено пеню за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 2.823.537,20 грн.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 20.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі № 460/8463/25, яка ухвалою Верховного Суду від 02.04.2026 залишена без руху із наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження і сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 48 448 грн та надання оригіналу платіжного документа.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, контролюючим органом надіслано уточнену касаційну скаргу, в якій підставою касаційного оскарження визначено п. 3, 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, а також заявлено клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору на 20 (двадцять) днів, яке обґрунтовано воєнним станом на території України, а також відсутністю коштів на рахунках ГУ ДПС у Рівненській області згідно КЕКВ 2800 для сплати судового збору, що підтверджено випискою з рахунку від 03.04.2026 («судовий збір» - залишок коштів 734,04 грн).

Вирішуючи питання щодо усунення скаржником недоліків, які слугували підставою для залишення його касаційної скарги без руху, суд звертає увагу на наступне.

Як вказувалось скаржнику в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 02.04.2026, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тоді, як правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункти 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, з посиланням на неправильне застосування судами ч. 1, 2, 5 статті 13 Закону №2473-VIII, пункту 22 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 та пункту 14-2 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», статті 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

За доводами скаржника, задовольняючи позов, суди дійшли помилкового висновку про неправомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з посиланням на те, що на спірні операції не поширюються граничні строки розрахунків і такі не підпадають під валютний контроль. На думку контролюючого органу, суди фактично проігнорували імперативність застосування відповідальності, передбаченої ст. 13 Закон №2473 VIII, оскільки порушення строків розрахунків за експортними операціями є самостійною підставою для застосування пені незалежно від такого порушення. Тоді, як у межах спірних правовідносин порушення граничних строків розрахунків за експортовану для виконання контракту продукцію підтверджується відомостями митної декларації та інформацією, зазначеною в акті перевірки.

До того ж, скаржником зауважено, що судами не досліджено експортні операції, які підлягали валютному нагляду та на які поширюються граничні строки розрахунків, а відтак суди не дослідивши та не описавши, по своїй суті досліджуючи поверхнево експортні операції, прийшли до висновку, що позивач не є суб`єктом господарювання, який підпадає під дію частини 1 статті 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та не здійснює фінансових операцій, що підпадають під дію цієї норми закону.

Крім цього скаржник посилався і на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені без повного з`ясування обставин у цій справі, на підставі недопустимих доказів, та з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Однак контролюючим органом не обґрунтовано, який правовий висновок щодо застосування норми права у даних правовідносинах має бути сформульовано Верховним Судом за результатами розгляду даної справи в межах наведеної ним підстави касаційного оскарження судових рішень.

До того ж, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, задовольняючи позов, суди дійшли висновку про неправомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з посиланням на підтвердження матеріалами справи, що: ТОВ «Р.И.Т.М» зареєстроване в Україні та не має реєстрацію, місце проживання чи місцезнаходження в державі, що здійснює збройну агресію проти України, та/або в державі (юрисдикції), що не виконує чи неналежним чином виконує рекомендації міжнародних, міжурядових організацій, задіяних у сфері боротьби з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення (у тому числі дипломатичне представництво, посольство, консульство такої держави); не має рахунок у банку, зареєстрований в зазначеній державі (юрисдикції); фірма нерезидент «LN INTERNATIONAL SP.ZO.O», Польща зареєстрована у Республіці Польща, яка є союзником України у протидії збройній агресії проти російської федерації, що є загальновідомим фактом та додатковому доказуванню не підлягає. Кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «Р.И.Т.М» є громадянином Китаю і постійно проживає на території України, тобто не є громадянином і не має постійне місце проживання в державі, що здійснює збройну агресію проти України; ТОВ «Р.И.Т.М» при здійсненні співпраці з дослідженого органом податкового контролю контракту не здійснює фінансові операції політично значущих осіб, членів їх сім`ї та/або осіб, пов`язаних з політично значущими особами; ТОВ «Р.И.Т.М» при здійсненні співпраці з дослідженого органом податкового контролю контракту не здійснює платіжних операцій з переказу коштів за кордон (у тому числі до держав, віднесених Кабінетом Міністрів України до офшорних зон); ТОВ «Р.И.Т.М» при здійсненні співпраці з дослідженого органом податкового контролю контракту не здійснює фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів); ТОВ «Р.И.Т.М» при здійсненні співпраці з дослідженого органом податкового контролю контракту не здійснює фінансові операції електронного резидента (нерезидента); всі фінансові операції по даному зовнішньоекономічному контракту здійснюються в безготівковій формі, що встановлено в ході перевірки.

Таким чином, суди дійшли висновку, що ТОВ «Р.И.Т.М» не є суб`єктом господарювання, який підпадає під дію частини 1 статті 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та не здійснює фінансових операцій, що підпадають під дію цієї норми закону.

Крім цього, суди встановили, що контракт №02/2022, передбачає співпрацю Сторін щодо поставки партій товару, кожна з яких має свою кількість та вартість, а оплата за кожну таку партію здійснюється в безготівковій формі. Поставка кожної партії Товару є окремою зовнішньоекономічною операцією з експорту Товару, яка має свою вартість та оплачується шляхом банківського переказу коштів. Тоді, як за висновком суду апеляційної інстанції, апелянтом не доведено, що операції позивача одночасно відповідають таким ознакам: операції з експорту товару здійснюються одним резидентом; операції, пов`язані між собою одним контрагентом-нерезидентом та договором (контрактом, угодою, іншим документом, що застосовується в міжнародній практиці та може вважатися договором); сума кожної операції з експорту товару є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (незначна сума); сума операцій з експорту товару за календарний місяць перевищує десятикратний розмір операції на незначну суму (пп.5 п. 3 розділу І Інструкції № 7).

При цьому, з наявних в матеріалах справи витягів з інформації НБУ встановили, що така інформація містить відомості, зокрема, про дату поставки товару, суму (гривневий еквівалент). Водночас, вказана інформація не містить відомостей щодо кількості партій товару на кожну дату, вартість кожної окремої партії експортованого товару; чи в один день відбувалася лише одна поставка, чи кілька. При цьому, з додатку 15 до акта перевірки Зведені дані щодо експортних операцій у розрізі контрагентів нерезидентів, укладених контрактів та стан розрахунків по ТОВ «Р.И.Т.М» (стовпчик граничний строк надходження виручки) суди встановили, що деякі дати повторюються, що може свідчити про ймовірність того, що в цей день була поставка не однієї партії товару, а кількох. В акті перевірки та у відзиві позивача не наведено переліку митних декларацій із зазначенням дати поставки та суми кожної операції.

Отже, доводи касаційного оскарження фактично зводяться до незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами та переоцінки доказів у справі, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Отже, скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження, а тому останньому слід уточнити підстави касаційного оскарження з урахуванням наведених Верховним Судом роз`яснень.

Так, відповідно до частини 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже з урахуванням повідомлених скаржником підстав неможливості сплати судового збору за подання касаційної скарги, а також враховуючи, що надана скаржником виписка по стану рахунку ГУ ДПС у Рівненській області сформована станом на 03.04.2026 року, колегія суддів вважає за доцільне частково задовольнити клопотання скаржника і продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору, а також для усунення недоліків касаційної скарги на десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись статтями 121, 169, 330, 332 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити Головному управлінню ДПС у Рівненській області строк для усунення недоліків касаційної скарги на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження і сплати судового збору за подання касаційної скарги з наданням суду оригіналу платіжного документа.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду