Справа № 320/16571/26
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

29 квітня 2026 року Київ справа № 320/16571/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Сас Є.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () № 185/26-15-04-14 18 від 09.02.2026 про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП Україна» () з реєстру платників єдиного податку з 31 грудня 2025 року;

- Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві () поновити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП Україна» () в реєстрі платників єдиного податку з 31 грудня 2025 року шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

21.04.2026 подано заяву про забезпечення позову.

Заявою позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом:

- Зупинення дії рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () №185/26-15-04-14-18 від 09.02.2026 про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП УКРАЇНА» () з реєстру платників єдиного податку з 31 грудня 2025 року до набрання законної сили рішення суду.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.04.2026 заяву про забезпечення позову повернув позивачу без розгляду.

Позивачем 27.04.2026 повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- Зупинення дії рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві () № 185/26-15-04-14 18 від 09.02.2026 про виключення товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП Україна» () з реєстру платників єдиного податку з 31 грудня 2025 року до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист прав позивача та виконання майбутнього судового рішення. Позивач вказує, що оскаржуваним рішенням контролюючого органу № 185/26-15-04-14 18 від 09.02.2026 його виключено з реєстру платників єдиного податку та переведено на загальну систему оподаткування. Зазначене, за доводами заявника, призводить до істотного збільшення податкового навантаження, ускладнення ведення обліку та звітності, необхідності залучення додаткових ресурсів, що може негативно вплинути на господарську діяльність, спричинити розірвання договірних відносин та унеможливити подальше функціонування підприємства. Позивач також наголошує, що переведення на загальну систему оподаткування в існуючих умовах може призвести до припинення діяльності. Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до необхідності значних витрат та зусиль для відновлення порушених прав у разі задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 2, 3 ст. 154 КАС визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вважає за необхідне повідомлення учасників справи та викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, а також вказує на відсутність необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, зваживши доводи представника позивача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 названої правової норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Приписами ч. 2 ст. 151 КАС передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5 та 6 статті 154 КАС залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З правового аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, установити, чи існує хоча б одна з названих підстав.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається, що предметом розгляду у межах цієї справи є правомірність наказу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №185/26-15-04-14-18 від 09.02.2026 про виключення Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕКЬЮРІТІ-ГРУП УКРАЇНА» з реєстру платників єдиного податку.

Суд зауважує, що безумовно, рішення, дії та/чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень справляють певний вплив на правовий статус особи, щодо прав, свобод та/чи законних інтересів якої прийнято рішення, вчинена (невчинена) дія. Рішення, дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень можуть мати наслідки, які особа оцінює щодо себе негативно. Водночас, позивачем не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та/або витрат, що виключає можливість застосування заходів забезпечення позову в межах спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2025 року у справі №380/14124/24, від 22 січня 2025 року у справі № 380/14216/24 та від 27 лютого 2025 року у справі №420/17645/24.

У постанові від 08 червня 2023 року у справі № 160/1140/23 Верховний Суд також звертав увагу, що можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не настали взагалі, і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності або протиправності оскаржуваного рішення відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року у справі №640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними ч. 2 ст. 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Суд зауважує, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову. Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Суд звертає увагу, що загалом можливість забезпечення позову аналогічним способом у справах з подібними правовідносинами були предметом перевірки Верховного Суду (зокрема, постанови від 25.10.2023 у справі № 160/11784/23, від 18.09.2025 у справі 560/19039/24), у яких звернуто увагу на необхідність врахувати поведінку учасників справи в контексті з`ясування наявності загрози ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує, індивідуальних особливостей фактичних обставин справи.

Суд касаційної інстанції неодноразово наголошував, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Водночас в контексті обставин справи що розглядається суд відзначає, що посилання позивача на можливі негативні наслідки для його господарської діяльності, а саме зупинка діяльності підприємства, через розірвання договірних відносин, чи економічну збитковість ведення такої на загальній системі оподаткування, можуть бути підставою для висновку про неможливість ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, проте відповідні покликання доказами або відповідними обгрунтуваннями не підтвержені. Зокрема, докази на підтвердження обставин зупинки роботи платника податків (накази по підприємству), розірвання чи наміру розірвати господарські договори (листи, повідомлення, договори тощо), конкретні обгрунтування збитковості господарської діяльності, суду не надано.

Водночас, заявник не покликається на настання з лютого 2026 року будь-яких реальних негативних наслідків, окрім правової невизначенності щодо оподаткування.

За їх відсутності, заявлений спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення контролюючого органу фактично призведе до відновлення статусу платника єдиного податку, що з урахуванням надмірної завантаженості суду, за своїм змістом є тотожним задоволенню позовної вимоги до вирішення спору по суті, що суперечить правовій природі інституту забезпечення позову, тобто є непропорційним.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено існування обставин для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС, відтак відсутні правові підстави для задоволення вказаної заяви.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

2 Копію ухвали надіслати(надати) заявнику (його представнику).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Сас Є.В.