Справа № 520/6592/25
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 травня 2026 року

м. Київ

справа № 520/6592/25

адміністративне провадження № К/990/16574/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Мацедонської В.Е., Білак М.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильович, в якому просив:

- визнати бездіяльність селищного голови О. Мороза щодо нескликання та непроведення загальних зборів громадян за місцем проживання за звітний період з 08.12.2020 по 08.12.2021 (за 2021 рік) неправомірною, такою, що порушила право позивача на участь у місцевому самоврядуванні;

- визнати бездіяльність селищного голови О. Мороза щодо нескликання та непроведення загальних зборів громадян за місцем проживання за звітний період з 08.12.2021 по 08.12.2022 (за 2022 рік) неправомірною, такою, що порушила право позивача на участь у місцевому самоврядуванні;

- зобов`язати Височанського селищного голову О. Мороза: вирішити питання про скликання та проведення загальних зборів громадян за місцем проживання за 2021 рік, на яких вирішити питання про спосіб управління громадою: безпосередньо чи з передачею повноважень Височанській селищній раді; вирішити питання про скликання та проведення Загальних зборів громадян за місцем проживання за 2022 рік, на яких порядок розгляду питання сформувати за народною ініціативою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026, адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у задоволенні про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, а апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання документа про сплату судового збору в розмірі 3633,60 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 520/6592/25 повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки у встановлений судом строк не усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 16.02.2026.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Суд виходить з наступного.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим. Це допускається, оскільки право доступу до суду за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб. Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своїй практиці неодноразово зауважував, що вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 296 КАС України, в тому числі і в частині сплати судового збору. Так, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Частиною шостою статті 296 КАС України спеціально обумовлено, що якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Коло осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати, визначено законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3674-VI, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що за подання адміністративного позову, який подано фізичною особою, немайнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 4 Закону № 3674-VI встановлено, що розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону № 3674-VI визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн.

Позивач не належить до осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати за законом.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС України та Законом № 3674-VI, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити, розстрочити або зменшити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення, відстрочення, розстрочення та зменшення застосовується, встановлено статтею 8 Закону №3674-VI.

Згідно з позицією, сформованою у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 № 215/3831/16-а (2-а/215/128/16) передбачено, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону № 3674-VI є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У постановах від 20.02.2020 у справі № 420/1582/19, від 17.09.2020 у справі № 460/3138/19 та інших Верховний Суд констатував, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 910/4473/21 (910/8061/21) вказано, що Закон не містить визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують незадовільний майновий стан особи.

Тож саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) від сплати судового збору, а обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно, а навпаки як от застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Статтею 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (частина друга).

Положеннями статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання встановлених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, встановлюється спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, яка в силу положень частини другої статті 298 КАС України, підлягає застосуванню до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, апеляційна скарга повертається з підстав, передбачених частиною другою статті 298 КАС України, при настанні двох взаємопов`язаних умов: 1) неусунення недоліків, на які вказав суд; 2) закінчення установленого судом строку.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 про залишення апеляційної скарги без руху.

Керуючись частиною п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, з`ясовано, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 залишено без руху та надано апелянту строку для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 16.02.2026, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, виходив з того, що скаржник, посилаючись на незадовільний майновий стан, надав лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, згідно з якими інформація про отримані доходи відсутня.

Проте, на переконання суду апеляційної інстанції, вказана довідка не є достатнім доказом підтвердження скрутного майнового стану апелянта, оскільки не містить відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, пенсія, тощо). Зокрема суд апеляційної інстанції зауважив, що з матеріалів електронної справи вбачається, що апелянт є отримувачем пенсії, водночас, інформацію про розмір отриманих пенсійних виплат за попередній календарний рік не надає.

Отже, суд апеляційної інстанції, зважив на те, що апелянтом подані не всі наявні у нього документи, які свідчать про його майновий стан та які могли б влинути на оцінку судом його майнового стану.

Повертаючи ОСОБА_1 його апеляційну скаргу, Другий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 10.03.2026, зокрема, розглянувши всі поданні клопотання/заяви в межах їх доводів та надавши їм оцінку, що станом на день постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги зазначені недоліки в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 не усунув (не надав документа про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону). За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повернення апеляційної скарги відповідно до частин другої статті 298 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, вказавши й про те, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника із відмовою судом апеляційної інстанції у звільненні від сплати судового збору за подання апеляційної скарги без наведення обґрунтованих доводів щодо допущення судом апеляційної інстанції порушення конкретних норм матеріального чи процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Водночас відповідно до останнього абзацу частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків, правильно застосував положення частини другою статті 298 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

При цьому, Суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості після усунення виявлених недоліків апеляційної скарги звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько В.Е. Мацедонська М.В. Білак