Справа № 160/26224/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2026-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2026 року м. Дніпросправа № 160/26224/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виналь» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/26224/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виналь» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виналь» (надалі позивач, ТОВ «Виналь»), звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №5 від 04.09.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначено, що ГУ ДПС у Дніпропетровській з 01.11.2023 по теперішній час проводить відносно позивача «безперервну» фактичну перевірку, а саме відповідач з 01.11.2023 по теперішній час ГУ ДПС у Дніпропетровській області видає накази та направлення на проведення фактичної перевірки. Строк проведення в кожному з наказів перевірок чітко не визначений, зазначено лише не більше 10 діб. Період проведення фактичних перевірок також не визначений, а зазначається тільки до кінця строку перевірки. Коли фактична перевірка закінчується, ГУ ДПС у Дніпропетровській області складає Акт про проведення фактичної перевірки та видають новий наказ та направлення на проведення фактичної перевірки у позивача. І так проводять фактичні перевірки у позивача впродовж 13 календарних місяців без переривання строків перевірок (після останнього дня перевірки нова призначається з наступного робочого дня).

Усі проведені перевірки між собою є ідентичними. Інформація зазначена в наказах, направленнях, прохання про надання документів, Актах про ведення фактичної перевірки та ППР - є ідентичними, змінюються лише дати та номери документів.

Усі податкові повідомлення-рішення, які були прийняті відповідачем впродовж «безперервної» перевірки оскаржувались та оскаржуються позивачем в судовому порядку в судових справах: №№, 160/2735/24, 160/3236/24, 160/4693/24, 160/4869/24, 160/6720/24, 160/6988/24, 160/8219/24, 160/10029/24, 160/10569/24, 160/10642/24, 160/11851/24, 160/13207/24, 160/14806/24, 160/16476/24, 160/18628/24, 160/18970/24, 160/21556/24, 160/21558/24, 160/21560/24, 160/23252/24, 160/23255/24, 160/24658/24, 160/26224/24, 160/27189/24, 160/28131/24, 160/28141/24, 160/29659, 160/30903/24, 160/31217/24, 160/32124/24, 160/32952/24, 160/34496/24, 160/34502/24, 160/34514/24.

Під час проведення фактичної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області не виявляє порушення законодавства позивачем, що підтверджується Актом фактичної перевірки, а ППР складаються тільки у зв`язку з тим, що позивач не надає на запит ГУ ДПС у Дніпропетровській області копії документів які не стосуються підстави проведення фактичної перевірки.

Підставою проведення фактичної перевірки є п.п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Позивач вважає, що зазначені у запиті документи та інформація не стосуються підстави перевірки, а тому дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо отримання саме копій цих документі та цієї інформації є протиправними та незаконними.

Позивач завжди надає всі інші копії документів які запитуються відповідачем протягом більше ніж календарного року, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області жодного разу не було виявлено порушень законодавства з боку позивача в рамках його господарської діяльності.

Також в рамках проведеної фактичної перевірки податковим органом було порушено порядок проведення фактичної перевірки, а саме не складено Акт про ненадання документів контролюючому органу, що є обов`язковим відповідно до імперативної норми п. 85.6. ст. 85 ПК України; Наказ не відповідає вимогам визначеним в п. 81.1. ст. 81 ПК України, оскільки не визначено строк фактичної перевірки та період який буде перевірятись; відсутній факт повторності вчинюваного правопорушення, оскільки на момент прийняття оскаржуваного ППР буле відсутнє будь-яке узгоджене зобов`язання; ГУ ДПС у Дніпропетровській області надається запит про отримання копій документів з порушенням строків встановлених в п. 85.4 ст. 85 ПК України.

Скаржник наголошує, що Наказ про проведення є таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

З системного аналізу положень пп.21.1.1. та пп.21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України пп.21.1.1. та пп.21.1.4 п.21.1 ст.21, а також пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 та ст.75 ПК України вбачається, що посадові особи контролюючого органу наділені повноваженнями щодо проведення перевірки, повнота яких обмежена обов`язками контролюючого органу, а також способами й методами реалізації своїх владних функцій.

Враховуючи, що оспорюване податкове повідомлення - рішення прийняте за результатами проведення перевірки, наказ про призначення якої є неправомірним, перше підлягає визнанню протиправними та скасуванню, що відповідає правилу причинно-наслідкового зв`язку та доктрині «плодів отруєного дерева».

Скаржник посилається на недотримання строків подання запиту на отримання копій документів визначених абз. 2 п. 85.4. ст. 85 Податкового кодексу України.

Не зазначення контролюючим органом в наказі про проведення фактичної перевірки чіткого темпорального строку проведення перевірки унеможливлює ані самому контролюючому органу, ані ' суб`єкту господарювання пересвідчитись, що контролюючим органом, в момент пред`явлення запиту на отримання копій документів, дотримано імперативні строки визначені в абз. 2 п. 85.4. ст. 85 Податкового кодексу України, що є недостатнім для виникнення у позивача відчуття правової визначеності.

Також скаржник посилається га відсутність повторності в діях позивача, оскільки на момент прийняття оскаржуваного ППР було відсутнє будь-яке інше узгоджене ППР, що не дозволяло відповідачу встановити факт повторності.

Зважаючи на той факт, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, останній повинен містити й своєму змісті детальний опис складу правопорушення, вчинення якого ставиться у вину платнику податків.

Однак, податкове повідомлення-рішення на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення було відсутнє, а також в Акті подібне не зазначено,

Щодо не складання контролюючим органом акту про ненадання копій запитуваних документів та інформації, що є порушенням п. 85.6. ст. 85 ПК України, скаржник зазначає, що запит який здійснений контролюючим органом поза приписами ПК України є не правомірним та таким, що не породжує жодних правових наслідків, а зазначені дії посадових осіб щодо витребування документів, які знаходяться поза межами перевірки, вважаються такими, що здійснені з перевищенням наданих їм повноважень.

Враховуючи той факт, що предметом фактичної перевірки відповідно змісту Наказу є питання дотримання законодавства у сфері виробництва. та обігу підакцизного товару, а від так будь-які запити щодо надання документів та даних, що не стосуються підакцизного товару (залишки тари, матеріал для укупорки, показників лічильників води та електроенергії) є неправомірними.

Факт відмови не зафіксований відповідно до вимог п.85.6 ст.85 ПК України. Більш того, зміст акту перевірки не містить навіть інформації про обов`язкові для встановлення факти, що призводить до того, що контролюючий орган не має доказів, у розмінні КАС України, що підпадає - під інкриміноване порушення.

Скаржник посилається на подібні висновки викладені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 по справі № 160/6988/24, від 26.11.2024 року по справі № 160/14806/24.

Щодо витребування копій документів, які не стосуються предмету та підстави перевірки, що є порушенням п. 85.2. ст. 85 ПК України, скаржник зазначає, що в межах фактичної перевірки відповідачем позивачу було вручено вимогу-про надання копій документів, зокрема, залишків тари та матеріалів для укупорки, які використовуються для виробництва алкогольних напоїв, та показників лічильників, отже запит не стосується предмету вказаної перевірки.

Так, оскільки предметом фактичної перевірки є питання дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, запити податкового органу щодо показників лічильників також не стосується предмету вказаної перевірки, а тому, їх витребування також не є правомірним.

Запитування інформації щодо показників щодобових витрат води та енергоносіїв, які використовуються для виробництва алкогольних напоїв є незаконною вимогою, оскільки законодавством України не передбачено обов`язку виробнику * алкогольних напоїв мати окремі лічильники на. виробничі потужності виробництва алкогольних напоїв.

У позивача в тому числі не має окремих лічильників на воду та електроенергію виключно на виробничі потужності алкогольних напоїв, у зв`язку з чим Позивач і не її може надати запитувану інформацію, оскільки її не існує, а обов`язку таку інформацію мати/створювати не має.

У позивача є загальні лічильники на воду та електроенергію на всю територію підприємства, куди крім виробничих приміщень також входить адміністративна будівля, охорона, зовнішнє освітлення, туалетні кімнати тощо.

Скаржник посилається на подібні висновки викладені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 по справі № 160/4869/24, від 12.12.2024 по справі № 160/6988/24, від 26.11.2024 по справі N9 160/14806/24, від 16.12.2024 по справі № 160/27346/23.

Так, суд апеляційної інстанції погодився з правової позицією позивача та прийшов до висновку, що запити податкового органу щодо залишків тари, матеріалів для укупорки, показників лічильників води і електроенергії, не стосуються предмету перевірки, а тому їх витребування не є правомірним.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В обгрунтування зазначено, що Наказ про проведення фактичної перевірки було прийнято на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 (підстава проведення фактичної перевірки - здійснення функцій визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України та Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Тобто достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин.

Цей висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.07.2022 року у справі №320/1864/21 тощо.

Призначаючи фактичну перевірку, достатньо покликатися в наказі на відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України без розкриття його змісту, яким охоплюється предмет перевірки, але за умови, що цей підпункт містить лише одну фактичну підставу. Об`єктивну наявність або відсутність у контрольного органу підстав (обставин), визначених в підпунктах пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як умови призначення фактичної перевірки, перевіряє суд. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, який містить покликання на порядковий номер підпункту пункту статті Податкового кодексу України, як підстави для проведення перевірки, але не відображає конкретні обставини, які в цих підпунктах розкриваються та мають об`єктивно існувати.

Відповідач щодо періоду проведення перевірки, зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду вкладеної у постанові від 10.12.2020 у справі №814/733/17 визначається, що ПК України не встановлено меж для проведення фактичної перевірки в залежності від підстав її призначення, встановлених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, які в свою чергу, наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, що можуть бути виявлені під час проведення перевірки.

Також, всупереч п.85.2 ст.85 ПК України, ТОВ «Виналь» не надано посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Щодо встановлення повторності порушення, відповідач зазначає, щосудові рішення в справах № 160/29729/23, № 160/2735/24, на які посилався позивач не набрали законної сили, тобто оскаржувані в наведених справах податкові повідомлення-рішення не набули статусу узгоджених.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ТОВ «Виналь» перебуває на обліку у Північному міжрегіональному управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято Наказ «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Виналь» ()» №3042-п від 19.07.2024, яким з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, на підставі підпункту 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.15, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1 статті 19-1, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (підстава проведення фактичної перевірки здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області, у пункті 1 наказано провести фактичну перевірку ТОВ «Виналь» () за адресю: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. 1-В, з питань дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів. Період діяльності, який буде перевірятися з 22.07.2024 по дату закінчення перевірки. Перевірку розпочати з 22.07.2024, тривалість не більше 10 діб.

Так, відповідно до Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами) (далі - Закон № 481), Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами) (далі - Кодекс) на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19.07.2024 № 3042-п «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на перевірку від 19.07.2024 № № 5807, фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку ТОВ «Виналь» .

Перевірку проведено з 22.07.2024 по 31.07.2024 у присутності генерального директора ТОВ «Винадь» Воротникової Т.А. Перевіряємий період з 22.07.2024 по 31.07.2024. Місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. 1-В. Ідентифікаційний код: 41146771. Журнал реєстрації перевірок, запис зроблено.

Перевіркою встановлено. У ході проведення фактичної перевірки проведено інвентаризацію спирту етилового неденатурованого, марок акцизного податку, готової продукції. Надані до перевірки дані по залишках відповідають фактично встановленим під час проведення інвентаризації. Також, проведено хронометраж виробництва та обігу спирту етилового неденатурованого, марок акцизного податку, готової продукції, використання пляшок, матеріалів для укупорки для виробництва алкогольних напоїв, згідно додатку. Сховище марок акцизного податку відповідає вимогам Постанови КМУ від 27 грудня 2010 року № 1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями). Відповідно до вимог п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами) (далі ПКУ), вручено 20.05.2024 представнику за довіреністю ТОВ "Виналь" Мельникову А.О. письмова вимога перевіряючих щодо надання до перевірки інформації та її документального підтвердження, у т.ч. з питань: бухгалтерського обліку щодо залишків тари та матеріалів для укупорки, які використовуються для виробництва алкогольних напоїв; надання документів, які підтверджують використання тари, матеріалів для укупорки при виробнищві алкогольних напоїв. У ході проведення фактичної перевірки з 22.07.2024 по 31.07.2024 означені документи не надано. Крім того, у ході проведення фактичної перевірки посадовими особами ТОВ «Виналь» не надано працівникам ГУ ДПС інформацію та показники щодобових витрат води та енергоносіїв, які використовуються для виробництва алкогольних напоїв.

Висновок перевірки. За порушення п. 85.2, 85.4. ст. 85 ПКУ передбачена відповідальність згідно із п. 121.1 ст. 121 ПКУ.

За результатами вказаної перевірки було складено акт №2172/04-36-09-01/41146771 від 01.08.2024 «Про результати фактичної перевірки ТОВ «Виналь» ».

Вказаний акт було отримано представником позивача 01.08.2024.

Користуючись правом закріпленим у ст. 86 ПК України, ТОВ «Виналь» було подано заперечення на акт №14-08 від 14.08.2024.

Листом №61253/6/04-36-09-01-11 від 30.08.2024, яке отримане позивачем 17.09.2024, контролюючий орган повідомив, що вважає висновки акту правомірними.

17.09.2024 позивачем, засобами поштового зв`язку, отримано від відповідача-1 податкове повідомлення-рішення №5 від 04.09.2024, яким встановлено порушення п.85.2 та п. 85.4 ст.85 ПК України та на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.121.1 ст.121 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 2040,00 грн. (дві тисячі сорок гривень 00 копійок) та яке винесено на підставі зазначеного вище акту.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стосовно питання дотримання відповідачем порядку проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За правилами пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (пункт 61.2 статті 61 ПК України).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За положенням п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Так, для прийняття рішення контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України законодавцем чітко передбачено підстави для проведення податкового контролю.

Відповідно до пп 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

-у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального(пп. 80.2.5).

Отже, зазначений пунктом передбачено декілька підстав для призначення фактичної перевірки.

Із змісту наведених норм права слідує, що пункт 80.2 статті 80 ПК України виокремлює різні підстави для проведення контролюючим органом фактичної перевірки суб`єкта господарювання. Підставою для проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугує - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про можливі порушення платником податків законодавства.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 ПК України є отримання або наявність інформації (письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону) про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

При цьому, суд при розгляді скарги, вважає на необхідне врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23, від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23, які були ухвалені у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду. У цих постановах Верховний Суд сформулював висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні (підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у взаємозв`язку із статтею 81 ПК України) під час розгляду подібних спорів.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У постанові від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23 Верховний Суд підтримав усталену у судовій практиці позицію про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері. Така особливість зазначеного підпункту зумовлює обов`язок контролюючого органу у наказі про призначення перевірки поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Тотожні висновки містять у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2021 року (справа №140/14625/20), від 10 квітня 2020 року (справа №815/1978/18), від 5 листопада 2018 року (справа №803/988/17), від 20 березня 2018 року (справа №820/4766/17) тощо, в яких суд вказував, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо.

Зокрема, доповідна записка в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, від 27 березня 2025 року у справі №280/6830/23 від 27 березня 2025 року у справі №560/15692/23 від 6 лютого 2025 року у справі №120/11036/23.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом і в постанові від 21 червня 2024 року у справі №420/16308/22, від 01 серпня 2024 року у справі № 340/10908/21, від 15 січня 2026 року у справі № 340/283/25 тощо.

Суд звертає увагу, що у наказі про проведення фактичної перевірки позивача, підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, на підставі підпункту 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.15, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1 статті 19-1, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (підстава проведення фактичної перевірки здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області».

Резолютивна частина наказу, зокрема, п.1 сформульований наступним чином: «Провести фактичну перевірку ТОВ «Виналь» () за адресю: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. 1-В, з питань дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів. Період діяльності, який буде перевірятися з 22.07.2024 по дату закінчення перевірки. Перевірку розпочати з 22.07.2024, тривалість не більше 10 діб».

Проте, наказ не містить жодних посилань на отримання податковим органом будь-якої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Також, зазначений вище наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів було встановлено порушення позивачем вимог законодавства в сфері виробництва та обліку підакцизних товарів, на підставі яких відомостей або документів (заяви, доповідної записки, службової інформації, тощо) встановлені такі факти, яких обставин стосується така інформація, які порушення зафіксовано в ній тощо.

Отже, у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ТОВ «Виналь» вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

З огляду на усталену і сформовану позицію Верховного Суду з питання застосування підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України і пункту 81.1 статті 81 ПК України, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо дотримання ГУ ДПС процедури проведення перевірки є помилковими.

Щодо періоду діяльності, який перевірявся під час фактичної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

У наказі від 19.07.2024 на проведення фактичної перевірки зазначено період діяльності, який буде перевірятись з 22.07.2024 по дату закінчення перевірки, перевірка розпочата з 22.07.2024, тривалістю не більше 10 діб.

Отже, податковий орган наказом призначив проведення перевірки за період операції, які починаються з дати проведення такої перевірки без визначення кінцевої дати, лише з зазначенням 10 денного строку.

Відповідно до підпунктів 14.1.264. пункту 14.1. статті 14 ПК України хронометраж - процес спостереження за веденням господарської діяльності платника податків, який здійснюється під час проведення фактичних перевірок та застосовується контролюючими органами з метою встановлення реальних показників щодо діяльності платника податків, яка здійснюється на відповідному місці її провадження.

Стаття 80 ПК України визначає порядок проведення фактичної перевірки.

Пунктом 80.8 ст. 80 ПК України передбачено, що під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

У зазначеній постанові суду Судова палата також акцентувала увагу на застосовності у спорах цієї категорії висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Ураховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків.

Верховний Суд у постанові від 31 липня 2024 року справа № 821/789/18 погодився із висновками суду першої інстанції про те, що контролюючим органом не дотримано порядок проведення фактичної перевірки, у тому числі, що обґрунтування її підстав, періоду та місця проведення перевірки, у зв`язку із чим прийняті на підставі незаконної перевірки оскаржувані рішення не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо проведення хронометражів господарських операцій під час здійснення фактичних перевірок врегульовано нормами ПК України, а відповідач визначаючи період діяльності з 22.07.2024 по дату закінчення перевірки, фактично не зазначив перевіряємий період.

Щодо порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки в частині надіслання запиту та витребування документів, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 44.7 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків-фізичної особи або посадової особи платника податків-юридичної особи).

Отже, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондує з обов`язком платника зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Ненадання первинних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 24 грудня 2024 року справа №320/4936/23.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами 1 - 5, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

За положенням пункту 85.1 статті 85 ПК України, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

За змістом пунктів 85.6, 85.7, 85.8 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Таким чином, контролюючий орган вправі запитувати та досліджувати у ході перевірки документи, що стосуються предмету перевірки.

Тобто, під час перевірки має право отримувати не будь-які належним чином завірені копії документів, а лише ті, що відносяться до предмета перевірки і свідчать про порушення законодавства.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

При цьому, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Зі змісту наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області вбачається, що предметом фактичної перевірки є питання дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, запит податкового органу щодо залишків тари, матеріалів для укупорки, показників лічильників води і електроенергії, не стосуються предмету вказаної перевірки, а тому їх запит не є правомірним.

Матеріали справи свідчать, що у ході фактичної перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України, а саме: не надання до перевірки інформації та її документального підтвердження, у т.ч. з питань: бухгалтерського обліку щодо залишків тари та матеріалів для укупорки, які використовуються для виробництва алкогольних напоїв; документів, які підтверджують використання тари, матеріалів для укупорки при виробництві алкогольних напоїв, суд зазначає наступне.

Отже, предметом фактичної перевірки було питання дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги контролюючого органу з приводу надання інформації та документів щодо тари та матеріалів для укупорки не стосуються предмету перевірки, а тому їх витребування не є правомірним.

При цьому, у наказі на проведення фактичної перевірки зазначено період діяльності, який буде перевірятись з 22.07.2024 по дату закінчення перевірки, перевірка розпочата з 22.07.2024, тривалістю не більше 10 діб. Отже, відповідач повинен був перевірити показники та первинні документи які стосуються періоду з 22.07.2024, проте, фактично витребує документи які стосуються діяльності позивача поза межами періоду який перевіряється.

Також, матеріали справи не містять підтвердження складання акту який засвідчує факт відмови позивача у надані документів.

Тобто, контролюючим органом в порушення пункту 85.6. статті 85 ПК України не складено акт про відмову платника податків у наданні документів, що витребувані та пов`язані із предметом перевірки. Тобто, контролюючим органом належними та допустимими доказами не доведено факт не надання позивачем документів, що витребувались в ході фактичної перевірки.

Також до позивача застосовані штрафні санкції за абзацом 2 пункту 121.1 статті 121 ПК України, тобто за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, вчинене платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі №822/1817/18 зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Нараховані позивачу штрафні санкції згідно із податковими повідомленнями-рішеннями які на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення не мали статусу узгоджених.

Отже, відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 п.121.1 ст.121 ПК України.

З огляду на викладене, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат по справі суд зазначає наступне.

У позовній заяві адвокат зазначив про стягнення з відповідача судових витрат, включаючи витрати на правову допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 22700 грн,

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6056 грн.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виналь» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/26224/24 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/26224/24 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Виналь» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від №5 від 04.09.2024 на суму 2040,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виналь» () судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко