Справа № 260/8508/24
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2026-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року

м. Київ

справа № 260/8508/24

адміністративне провадження № К/990/29852/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Шевцової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу № 260/8508/24

за позовом Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG» до виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 (суддя Іванчулинець Д. В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 (головуючий суддя Кузьмич С. М., судді Курилець А. Р., Мікула О. І.),

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «SOTRA HOLDING AG» (далі - АТ «SOTRA HOLDING AG», Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області (далі також відповідач), у якому просило:

1) визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області Пир`євої Вікторії Михайлівни від 23.04.2024 № 72763097 про відмову в державній реєстрації прав, прийняте щодо заяви АТ «SOTRA HOLDING AG» від 31.08.2023 № 56859918 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, селище Батьово, вул. Свободянська, 3;

2) зобов`язати виконавчий комітет Берегівської міської ради Закарпатської області (в особі відповідного державного реєстратора) провести повторний розгляд заяви АТ «SOTRA HOLDING AG» від 31.08.2023 № 56859918 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, селище Батьово, вул. Свободянська, 3.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 18.04.2025, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025, у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний реєстратор, діючи як посадова особа виконавчого комітету Берегівської міської ради та здійснюючи свої повноваження від імені суб`єкту державної реєстрації прав при вирішенні питання проведення державної реєстрації прав, зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих / отриманих документів вимогам чинного законодавства, а за результатом розгляду отриманих відомостей - самостійно прийняти рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

При цьому, рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Суди зазначили, що державний реєстратор Пир`єва В. М. при розгляді заяви АТ «SOTRA HOLDING AG» діяла в порядку, визначеному статтею 46 Закону України «Про адміністративну процедуру» та на виконання статей 8, 16 цього Закону збирала документи та інші докази, необхідні для вирішення справи з власної ініціативи та на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Саме під час з`ясування обставин справи та збирання відомостей державний реєстратор виявила інформацію стосовно засновників та кінцевих бенефіціарів ТОВ «Термінал Карпати», які є підсанкційними особами та відомості щодо них внесені до Державного реєстру санкцій.

З огляду на те, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено як самостійну підставу для відмови у проведенні державної реєстрації встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації права - державний реєстратор, за висновком судів, прийняла обґрунтоване та законне рішення про відмову АТ «SOTRA HOLDING AG» у державній реєстрації прав.

Також суди зробили висновок про те, що рішення державного реєстратора Пир`євої В. М. про відмову у проведенні реєстраційних дій відповідає приписам статей 71, 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», позаяк остання дотрималась як процедури розгляду заяви, так і вимог щодо форми та змісту адміністративного акта.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2025 року позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів касаційної скарги Товариство вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права внаслідок неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.05.2021 у справі № 442/3936/17, від 29.03.2021 у справі № 400/1825/20 та від 09.02.2021 справі № 820/7085/16.

Крім того заявник стверджує про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо наявності / відсутності у державного реєстратора дискреційних повноважень (з огляду на визначення на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження»).

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 вказану справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Тацій Л. В. - головуючий суддя, судді: Гриців М. І., Стеценко С. Г.

Верховний Суд ухвалою від 29.07.2025 відкрив касаційне провадження у справі на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У зв`язку зі звільненням судді - члена колегії Гриціва М. І. призначено повторний автоматизований розподіл справи та протоколом від 27.04.2026 визначено склад суду для розгляду касаційної скарги: головуючий - суддя Тацій Л. В., судді: Стеценко С. Г., Шевцова Н. В.

ТОВ «Термінал Карпати» подало відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги, а ухвалені у справі судові рішення - залишити без змін.

Відповідач не реалізував право подати відзив на касаційну скаргу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій установлено, що до Центру надання адміністративних послуг Берегівської міської ради звернувся представник АТ «SOTRA HOLDING AG», податковий номер нерезидента: 100913007, країна реєстрації: Швейцарська Конфедерація - Сергєєв П. О. для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, смт. Батьово, вул. Свободянська, будинок 3 на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2023 у справі № 907/930/15 в розмірі 60% (60/100).

Під час проведення реєстраційних дій державнй реєстратор ЦНАП Берегівської міської ради Пир`єва В. М. встановила наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, смт. Батьово, вул. Свободянська, будинок 3 (РНМ:4596711) на підставі ухвали про арешт майна від 10.05.2022 у справі № 463/2408/22, виданої Личаківським районним судом м. Львова.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прийняла рішення про зупинення державної реєстрації прав щодо вищевказаного нерухомого майна.

Представник АТ «SOTRA HOLDING AG» подав до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скаргу від 04.10.2023 за № 5617/9-23 на рішення про зупинення державної реєстрації від 06.09.2023 за № 5617/9-23 з вимогою, зокрема, зобов`язати державного реєстратора Пир`єву В. М. відновити розгляд заяви.

За результатами розгляду скарги, на підставі висновку колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українивід 25.10.2023, прийнято рішення у формі наказу «Про відмову у задоволення скарги» від 30.10.2023 № 909/5.

16.11.2023 представник АТ «SOTRA HOLDING AG» повторно подав скаргу до Центральної Колегії Міністерства юстиції України на рішення у формі наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.10.2023 № 909/5 «Про відмову у задоволенні скарги на рішення про зупинення державної реєстрації».

Міністерство юстиції України наказом від 18.03.2024 № 733/5 задовольнило вищевказані скарги позивача та доручило Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції забезпечити повторний розгляд скарги Товариства.

За результатами повторного розгляду рішенням у формі наказу від 17.04.2024 за №245/4 «Про задоволення скарги» анульовано рішення про зупинення реєстраційних дій від 06.09.2023 № 69166327 та зобов`язано державного реєстратора Пир`єву В. М. усунути допущені нею порушення під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 31.08.2023 № 56859918 у строк 5 робочих днів з дня отримання рішення за результатами розгляду скарг.

23.04.2024 державний реєстратор відновила реєстраційні дії та прийняла рішення № 72763097 про відмову у проведенні реєстраційних дій з таких підстав:

1) постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами України у зв`язку з військовою агресією російської федерації» (далі - Постанова № 187) до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, встановлено мораторій (заборону), зокрема, на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання російською федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором, крім безоплатного відчуження на користь держави Україна; відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або на користь російської федерації.

Під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого відбувається відчуження 60% майна, власником якого на цей час є ТОВ «Термінал Карпати», , встановлено, що одним з кінцевих бенефіціарних власників (контролером) цього товариства є громадянка російської федерації.

Відповідно до положень підпункту 2 пункту 2 Постанови № 187 державна реєстрація або інше визнання, зокрема, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється;

2) на виконання вимог пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), щодо перевірки наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, встановлені відомості відносно вищевказаної громадянки російської федерації в Державному реєстрі санкцій, які введені в дію Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023, зокрема блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом та запобігання виведення капіталів за межі України;

3) встановлено наявність відомостей щодо іншого нерухомого майна за тією ж адресою, щодо якої було подано заяву для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На виконання пункту 23 Порядку № 1127 державний реєстратор повідомила Міністерство юстиції України про відмову в проведенні реєстраційних дій рішенням від 23.04.2024 № 72763097 у зв`язку із застосуванням санкцій.

Про виконання пункту 3 наказу від 17.04.2024 № 245/4 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України повідомило АТ «SOTRA HOLDING AG» листом від 01.05.2024 № 774.

Оскільки в заяві від 31.08.2023 № 56859918 про державну реєстрацію прав заявником було обрано спосіб отримання витягу - особисто, державним реєстратором було надіслано лист від 24.05.2024 № 935 щодо необхідності з`явитися до державного реєстратора Пир`євої В. М. для отримання документів, що були подані для державної реєстрації, та рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за адресою: 90202, Закарпатська область, м. Берегове, вул. Верешморті, 3.

На всі звернення, подані представником АТ «SOTRA HOLDING AG», надіслано відповіді в термін, передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

У подальшому АТ «SOTRA HOLDING AG» зверталось зі скаргами до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Центральної колегії Міністерства юстиції України. В обох випадках ці скарги були залишені без задоволення.

За результатами розгляду скарги Центральна колегія Мін`юсту у своєму висновку, на підставі якого було видано наказ Міністерства юстиції України від 02.08.2024 № 1907/7, пояснила, що хоча в рішенні про відмову у державній реєстрації прав одна з наведених підстав для відмови є помилковою (наявність суперечностей між вже зареєстрованими речовими правами на об`єкт нерухомості і правами, що заявляються Товариством), все ж таки це рішення відповідає законодавству в сфері державної реєстрації прав (пункти 38, 39 Висновку), оскільки інша наведена державним реєстратором підстава для відмови є обґрунтованою.

Позивач, вважаючи рішення державного реєстратора від 23.04.2024 № 72763097 таким, що прийняте з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», звернувся з цим позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, заперечення третьої особи щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV; тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення

під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону № 1952-IV).

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина восьма цієї ж статті).

Відповідно до пункту 6-1 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації прав є встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав.

Частинами другою та п`ятою цієї статті визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Суд звертає увагу, що підставою для відмови у здійсненні реєстрації речових прав згідно з пунктом 6-1 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV є не сам лише факт застосування санкцій, а й та обставина, що застосування санкцій впливає на можливість проведення державної реєстрації прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону України від 14.08.2014 № 1644-VII «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, до іноземців, осіб без громадянства, суден, повітряних суден, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність, а санкції у виді позбавлення державних нагород - проти будь-яких нагороджених осіб, зазначених у частині четвертій статті 3 цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про санкції» визначено, що підставами для застосування санкцій є:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу щодо забезпечення національних інтересів та національної безпеки України;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.

Застосування санкцій ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті та ефективності.

Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.

Підставою для застосування санкції у виді позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення може бути також вчинення нагородженою особою дій, що популяризують або пропагують державу-агресора та її органи влади, представників органів влади держави-агресора та їхні дії, що створюють позитивний образ держави-агресора, виправдовують чи визнають правомірною окупацію території України.

Підставою для застосування санкцій також є встановлення факту використання суден, повітряних суден у діяльності, що створює реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України.

За результатами здійсненого аналізу положень Конституції України та Закону України «Про санкції» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.06.2025 у справі № 9901/142/21 зробила такі узагальнюючі висновки.

Застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції» насамперед обумовлюється потребою невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, є способом реалізації передбаченого законом суверенного права України на захист національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Шляхом застосування санкцій на підставі, у спосіб та в порядку, які передбачені законом, Президент України як глава держави, який виступає від її імені та є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина, забезпечує виконання покладених на нього функцій та повноважень у сфері національної безпеки і оборони України, зокрема й через діючий при ньому координаційний орган з питань національної безпеки й оборони - РНБО.

Базисним положенням при цьому є те, що санкції слід застосовувати на підставі, у спосіб та в порядку, які передбачені Конституцією України та Законом України «Про санкції».

Постановою № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону), зокрема, на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі (акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі), прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором.

Тобто, санкції згідно із Законом України «Про санкції» та мораторій відповідно до Постанови № 187 застосовуються з конкретно визначеною метою, насамперед задля захисту національних інтересів України, до визначеного кола осіб та з встановлених підстав.

Як було зазначено вище, під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухового майна, щодо якого відбувалося відчуження 60 % згідно з рішенням суду, державний реєстратор встановила, що власником цього нерухомого майна є ТОВ «Термінал Карпати». Кінцевим бенефіціарним власником цього товариства є громадянка російської федерації, щодо якої застосовано санкції відповідно до Закону України «Про санкції» [суди попередніх інстанцій не зазначили, про яку саме особу йде мова].

Виключно цей факт державний реєстратор, правомірність рішення якої підтвердили і суди попередніх інстанцій, визнала достатньою передумовою для відмови у здійсненні державної реєстрації права власності, встановленого рішенням суду, тоді як відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів не може погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про законність рішення від 23.04.2024 № 72763097 про відмову в державній реєстрації прав, позаяк ці висновки є передчасними та не ґрунтуються на всебічно досліджених обставинах справи.

Так, позивач послідовно мотивував свою позицію доводами про те, що:

ані Товариство, ані його власник не є підсанкційними особами;

право власності на нерухоме майно підтверджене рішенням суду у справі, яка розпочата ще 2015 року, і виникло з моменту створення об`єкту нерухомості;

застосування санкцій та інших обмежень у розпорядженні активами особами, пов`язаними з країною-агресором, не може бути перешкодою для права мирного володіння майном особою, щодо якої такі обмеження не застосовані.

У контексті останнього твердження колегія суддів зазначає, що згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (частина друга статті 1 Першого протоколу до Конвенції).

Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі правила: 1) втілене в першому реченні першого абзацу правило закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладене у другому реченні того ж абзацу правило охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплене у другому абзаці правило визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, потрібно тлумачити у контексті загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East / West Alliance Limited проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Загальні принципи, що стосуються захисту права на мирне володіння майном, встановлені в практиці ЄСПЛ і були узагальнені, серед інших рішень, у рішенні від 16.02.2017 у справі «Кривенький проти України» (№ 43768/07, пункти 41, 42 і 45).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19).

Тобто лише в разі дотримання всіх зазначених вище критеріїв можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. Суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.

Так, критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Підсумовуючи наведене вище, Суд зазначає, що для правильного вирішення спору у справі судам на підставі наявних у справі доказів, а у разі їх недостатності - витребуваних доказів (з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбаченого статтею 9 КАС України), слід було з`ясувати, чи перешкоджає факт застосування санкцій до ТОВ «Термінал Карпати» державній реєстрації 60 % права власності на об`єкт нерухомого майна за АТ «SOTRA HOLDING AG».

Для цього слід встановити: чи може така державна реєстрація впливати на національні інтереси України з урахуванням мети застосування санкцій згідно із Законом України «Про санкції» та мораторію згідно з Постановою № 187; підстави та дату набуття частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна позивачем; пропорційність втручання держави у право Товариства на мирне володіння майном.

Інакший (формальний) підхід до вирішення спору у цій справі не забезпечить реалізацію завдань адміністративного судочинства та ефективного захисту порушених справ ініціатора судового процесу.

Ураховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені частинами першою та другою статті 341 КАС, Верховний Суд не може встановлювати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, так само як і не може здійснювати оцінку (переоцінку) наявних у матеріалах справи доказів.

Відсутність процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що ухвалені в цій справі судові рішення слід скасувати, а справу - направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG» задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 260/8508/24 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

СуддіЛ.В. Тацій С.Г. Стеценко Н.В. Шевцова