Справа № 620/324/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа №620/324/25

адміністративне провадження № К/990/7678/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Жука А. В., перевіривши касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №620/324/25 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Головне управління ДПС у Чернігівській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури, які полягають у відрахуванні з середнього заробітку ОСОБА_1 у розмірі 2 846 830,57 грн, за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2017 року по 18 грудня 2023 року, військового збору у розмірі 5% (142 341,53 грн);

- зобов`язати Чернігівську обласну прокуратуру здійснити перерахунок суми утриманого з середнього заробітку ОСОБА_1 у розмірі 2 846 830,57 грн, за час вимушеного прогулу, за період з 11 квітня 2017 року по 18 грудня 2023 року, військового збору - відрахувати військовий збір у розмірі 1,5% (42 702,46 грн);

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області перерахувати на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 зайво стягнутий військовий збір у сумі 99 639,07 грн, без будь-якого оподаткування та відрахувань (повністю).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури, які полягають у відрахуванні з середнього заробітку ОСОБА_1 у розмірі 2846830,57 грн, за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2017 року по 18 грудня 2023 року, військового збору у розмірі 5%, замість утримання військового збору в розмірі 1,5%.

Зобов`язано Чернігівську обласну прокуратуру здійснити перерахунок ОСОБА_1 суми утриманого з середнього заробітку у розмірі 2846830,57 грн, за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2017 року по 18 грудня 2023 року, військового збору в розмірі 3,5%.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, Чернігівська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 24 грудня 2025 року, від 19 січня та 16 лютого 2026 року касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури повернуто особі, яка її подала.

20 лютого 2026 року скаржник вчетверте звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали. Виявлені недоліки скаржнику запропоновано усунути шляхом подання до суду касаційної інстанції: заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

20 березня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строків на касаційне оскарження.

В обґрунтування заяви про поновлення строків скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу ним було подано 16 грудня 2025 року, тобто у межах строку на касаційне оскарження та що строки на касаційне оскарження рішення пропущено не з вини особи, що подала касаційну скаргу, а тому наявні підстави для поновлення касаційного оскарження, який пропущений з поважних причин. Та зазначає, що Чернігівською обласною прокуратурою у максимально стислі та розумні строки, тобто після повернень касаційної скарги ухвалами Верховного Суду від 11 грудня 2025 року, від 19 січня 2026 року та від 16 лютого 2026 року, при дотримані вимог процесуального закону та ухвал Верховного Суду повторно подавалися касаційні скарги.

Оцінивши наведене скаржником обґрунтування причин пропуску строку та вирішуючи заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Необхідно зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Питання про поновлення строків на касаційне оскарження Верховний Суд вирішує на підставі наявних в касаційній скарзі матеріалів та доказів.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних учасником справи причин, підтверджених відповідними доказами.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Суд звертає увагу скаржника, що зазначення в заяві про те, що повторне звернення до Верховного Суду після винесення ухвал про повернення касаційної скарги здійснювалося Чернігівською обласною прокуратурою після належного усунення недоліків, зазначених в ухвалах, оперативно, без триваючих зволікань, проявляючи активну добросовісну процесуальну поведінку не береться до уваги, оскільки дане твердження не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведені у заяві скаржника обставини не можуть слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні заяви Чернігівської обласної прокуратури про поновлення строків на касаційне оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №620/324/25.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №620/324/25 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Головне управління ДПС у Чернігівській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

А. В. Жук