Справа № 320/12871/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви в порядку ст. 383 КАС України

27 квітня 2026 року Київ № 320/12871/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про постановлення ухвали в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо несвоєчасного розгляду звернення (запиту) ОСОБА_1 від 18.11.2022 у встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк та передачі розгляду заяви іншому органу всупереч вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Зобов`язано Секретаріат Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; код ЄДРПОУ відсутній) розглянути звернення (запит) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.11.2022 та письмово повідомити про результати розгляду по суті порушеного питання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу Секретаріату Кабінету Міністрів України залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 залишено без змін.

Позивачем до суду в порядку ст.383 КАС України направлено заяву. В заяві в порядку ст. 383 КАС України, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо не виконання вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України щодо обов`язковості виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11..10.2024 у справі №320/12871/23;

- зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України вчинити дії щодо невідкладного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 у справі №320/12871/23 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.11.2022 та повідомлення про результати розгляду по суті порушеного питання.

Відповідну заяву обґрунтовує тим, що у відповідь на заяву позивача щодо надання інформації про виконання рішення суду листом від 11.08.2025 №Я-3742/26-22/3 відповідач повідомив, позивачу що до повноважень Секретаріату не належить надання роз`яснення (тлумачення) щодо застосування норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».

Заява в порядку ст. 383 КАС України направлена відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчить квитанція АТ «Укрпошта» за трек номером №48.

Від Секретаріату Кабінету Міністрів України жодних заяв, клопотань або пояснень до суду не надходило.

Заяву розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали поданої позивачем заяви, а також матеріали справи №320/12871/23, суд дійшов висновку, що така заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч.ч.1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі №640/10843/19, від 28.04.2020 у справі №611/26/17.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Зокрема, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece», заява № 18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, №209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v.United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Суд зазначає, що виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо несвоєчасного розгляду звернення (запиту) ОСОБА_1 від 18.11.2022 у встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк та передачі розгляду заяви іншому органу всупереч вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Зобов`язано Секретаріат Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; код ЄДРПОУ відсутній) розглянути звернення (запит) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.11.2022 та письмово повідомити про результати розгляду по суті порушеного питання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2025 апеляційну скаргу Секретаріату Кабінету Міністрів України залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення суду позивачем було отримано виконавчий лист від 21.01.2025. Після чого, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняття виконавчого листа до примусового виконання.

09.04.2025 постановою державного виконавця зупинено вчинення виконавчих дій, у зв`язку з апеляційним розглядом справи.

25.07.2025 постановою державного виконавця поновлено вчинення виконавчих дій.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо стану виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2021 по справі №320/12295/20.

Листом від 11.08.2025 №Я-3742/26-22/3 Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив, позивачу на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №320/12871/23 що до повноважень Секретаріату не належить надання роз`яснення (тлумачення) щодо застосування норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Судом не встановлено факту невиконання суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь позивача.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача.

Керуючись статтями 241, 249, 248, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви позивача у порядку статті 383 КАС України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Я.В. Горобцова