Справа № 320/26027/23
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 квітня 2026 року

м. Київ

справа №320/26027/23

адміністративне провадження №К/990/18166/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

розглянувши заяву судді Желєзного І.В. про самовідвід у справі №320/26027/23 за позовом Київської Митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, Голови Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Міністерства культури України Єленського Віктора Євгеновича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

26 липня 2023 року Київська Митрополія Української Православної Церкви звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, Голови Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Міністерства культури України Єленського В. Є., в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з етнополітики та свободи совісті по нерозгляду та невідображенню у Висновку релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом заявленого уповноваженим представником Київської Митрополії Української Православної Церкви відводу експертам Експертної групи із забезпечення проведення релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви викладеного у заяві від 10 січня 2023 року №0029 та зобов`язати розглянути зазначений відвід;

- визнати нечинним Висновок релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом, затверджений Наказом від 27 січня 2023 року №Н-8/11;

- визнати протиправними дії голови Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Віктора Єленського 27 січня 2023 року по затвердженню Висновку релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 27 січня 2023 року №Н-8/11.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - скасовано та ухвалено постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з етнополітики та свободи совісті щодо нерозгляду заяви Київської Митрополії Української Православної Церкви від 10 січня 2023 року № 0029 про відвід членам Експертної групи із забезпечення проведення релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви та неприйняття відповідного рішення за результатом такого розгляду.

Визнано протиправними дії голови Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Віктора Єленського щодо затвердження Висновку релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом за умов нерозглянутої заяви Київської Митрополії Української Православної Церкви від 10 січня 2023 року № 0029 про відвід членам Експертної групи із забезпечення проведення релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви.

Визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 27 січня 2023 року №Н-8/11 «Про затвердження Висновку релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом».

Зобов`язано Державну службу України з етнополітики та свободи совісті повторно розглянути питання щодо складання та затвердження висновку релігієзнавчої експертизи Статуту про управління Української Православної Церкви на наявність церковно-канонічного зв`язку з Московським патріархатом з урахуванням висновків щодо необхідності розгляду заяви про відвід, викладених у цій постанові суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Державна служба України з етнополітики та свободи совісті звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Желєзний І. В. судді: Мельник-Томенко Ж.М., Радишевська О.Р. для розгляду касаційної скарги у справі № 320/26027/23.

29 квітня 2026 року суддею Желєзним І. В. подано заяву про самовідвід від участі у розгляді справи №320/26027/23.

Так, суддею зазначено про наявність обставин, пов`язаних з його взаєминами з особами, які, за змістом заяви, належать до відповідної релігійної громади та не є учасниками цієї справи. У зв`язку з цим можуть сприйматися як опосередковано пов`язані з позивачем і викликати у стороннього спостерігача сумнів у безсторонності судді під час розгляду цієї справи.

У статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Частиною першою статті 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 9 квітня 2013 року зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, § 32, Звіти 1996-111).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Як встановлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Частиною першою статті 40 цього Кодексу визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

На думку більшості колегії у своїй заяві суддя не навів достатніх обставини, які б свідчили про об`єктивну неможливість розгляду ним цієї справи безсторонньо й неупереджено, чи про особисту зацікавленість в результаті її розгляду.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення заявленого самовідводу судді немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви судді Желєзного І.В. про самовідвід від участі у розгляді справи №320/26027/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Ж. М. Мельник-Томенко

О. Р. Радишевська