Справа № 320/17140/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Київ №320/17140/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого - судді Лисенко В.І., суддів: Терлецької О.О., Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житло-Капітал" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житло-Капітал" з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 04 квітня 2024р. №40-ДУМ «Про накладення санкцій за правопорушення на ринках капіталу та організованих товарних ринках»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії з цінних та фондового ринку від 04 квітня 2024 р. №352-ДУМ «Про усунення законодавства на ринках капіталу та організованих товарних ринках».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.03.2024 відповідачем складено акт №17-ДУМ про правопорушення на ринку капіталу, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 7 та абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», а також Ліцензійних умов. Позивач вважає висновки НКЦПФР про нецільове використання коштів ФФБ безпідставними. Позивач наголошує, що згідно з п. 3.8 Правил ФФБ вид А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» та «ЖК ПЕКТОРAЛЬ», він має право розміщувати решту коштів, що залишаються в управлінні, на вклад у будь-яку фінансову установу. На підставі цього позивачем було укладено договори про розміщення грошових коштів №1509001/23-В та №1509002/23-В від 15.09.2023 з ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ». Позивач стверджує, що кошти оперативного резерву будуть повернуті після закінчення строку дії договору вкладу, а отже, ознаки нецільового використання відсутні.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що в ході нагляду встановлено факти зберігання оперативних резервів ФФБ у небанківській фінансовій установі - ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ». Зокрема, з рахунків ФФБ вид А «ЖК ПЕКТОРАЛЬ» було перераховано 2 609 000 грн, а з рахунків ФФБ вид А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» - 1 150 000 грн. Відповідач наголошує, що відповідно до ст. 11 та ст. 17 Закону №978-IV, управитель зобов`язаний відкривати рахунки ФФБ та зберігати оперативний резерв виключно в банках. Розміщення цих коштів у ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ», яка не є банківською установою, є порушенням цільового призначення коштів ФФБ та створює ризики їх втрати. Також відповідач зауважує, що внутрішні Правила ФФБ позивача в частині права розміщувати кошти у будь-якій фінансовій установі прямо суперечать вимогам закону.

Позивач також направив до суду відповідь на відзив, в якому наголосив про помилковість висновків контролюючого органу.

Відповідач подав до суду заперечення та додаткові пояснення, в яких вказав про безпідставність позовних вимог.

Також, відповідачем направлено до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Ухвалою суду від 24.04.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 24.04.2024 подану позовну заяву залишено без руху, позивачеві визначено строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 24.11.2025 постановлено перейти до розгляду адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житло-Капітал" з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування рішень за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін колегією суддів під головуванням судді Лисенко В.І., судді Терлецька О.О., Леонтович А.М.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-капітал» здійснює діяльність на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК №186 від 15.01.2008 та ліцензії на залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва, виданої НКЦПФР. В межах своєї діяльності позивачем у 2014 році було створено ФФБ виду А «ЖК ПЕКТОРАЛЬ» та ФФБ виду А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА».

19.03.2024 уповноваженими особами НКЦПФР складено Акт №17-ДУМ про правопорушення на ринку капіталу. Підставою для складання Акту став факт перерахування позивачем коштів оперативних резервів фондів фінансування будівництва до небанківської фінансової установи - ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ» ().

В Акті про правопорушення зазначено, що:

- 15.09.2023 позивачем укладено договір про розміщення грошових коштів №1509001/23-В, згідно з яким з рахунків ФФБ «ЖК ПЕКТОРАЛЬ» було перераховано 2 609 000,00 грн на рахунки ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ»;

- 15.09.2023 позивачем укладено договір про розміщення грошових коштів №1509002/23-В, згідно з яким з рахунків ФФБ «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» було перераховано 1 150 000,00 грн на рахунки тієї ж небанківської установи.

На підставі висновків Акту, 04.04.2024 відповідачем прийнято:

- постанову №40-ДУМ, якою за порушення вимог законодавства до позивача застосовано санкцію у вигляді зупинення дії ліцензії на строк до 03.06.2024;

- розпорядження №352-ДУМ про усунення порушень законодавства, яким зобов`язано позивача у термін до 03.05.2024 повернути вказані кошти на рахунки ФФБ.

Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку. Інші державні органи здійснюють контроль за діяльністю учасників ринку цінних паперів у межах своїх повноважень, визначених чинним законодавством.

Пунктом 4 частини 1 статті 7 вказаного Закону визначено, що захист прав інвесторів у фінансові інструменти (у тому числі споживачів фінансових послуг у межах компетенції, визначеної Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії") та учасників ринків капіталу та організованих товарних ринків шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства про ринки капіталу та організовані товарні ринки, у тому числі про систему накопичувального пенсійного забезпечення, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право у разі порушення законодавства про ринки капіталу та організовані товарні ринки, у тому числі про систему накопичувального пенсійного забезпечення, виносити попередження, зупиняти або анулювати дію ліцензій, передбачених статтею 4 цього Закону.

Частиною першою статті 11 Закону встановлено, що, крім застосування фінансових санкцій за правопорушення, зазначені у цій статті, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку може зупиняти або анулювати ліцензію, передбачену статтею 4 цього Закону.

Загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю встановлюються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» №978-IV.

Статтею 2 Закону №978-IV визначено наступні поняття:

управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом;

фонд фінансування будівництва (ФФБ) - кошти, передані управителю ФФБ в управління, які використані чи будуть використані управителем у майбутньому на умовах Правил фонду та договорів про участь у ФФБ;

Правила фонду (Правила ФФБ, Правила ФОН) - система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб`єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону;

договір управління майном - договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном. За цим Законом договором управління майном для фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) є договір про участь у ФФБ, а для фонду операцій з нерухомістю (далі - ФОН) та системи ФОН-ФФБ - договір про придбання сертифікатів ФОН;

Частиною четвертою статті 6 Закону № 978-IV встановлено, що управитель здійснює управління майном відповідно до Правил фонду та договору управління майном.

Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону управитель фонду на праві довірчої власності здійснює управління фондом та для досягнення мети управління майном, визначеної установниками цього фонду, перераховує частину отриманих коштів у напрямах, зазначених у Правилах. Для ФФБ - це фінансування будівництва, для ФОН - це здійснення операцій з нерухомістю. Решта коштів залишається в управлінні управителя відповідно до Правил фонду.

Абзацом чотирнадцятим статті 2 Закону № 978-IV визначено, що фінансування будівництва - використання управителем отриманих в управління коштів на проведення проектно-вишукувальних робіт та спорудження об`єктів будівництва за умовами договору.

Абзацом третім частини першої статті 8 цього Закону встановлено, що Правила фонду мають передбачати обмеження права довірчої власності управителя, встановлені установником управління майном у договорі управління майном, зокрема, управитель не може використовувати отримане в управління майно не за цільовим призначенням, визначеним у договорі управління майном.

Частинами дев`ятою, одинадцятою-шістнадцятою статті 11 Закону № 978-IV встановлено:

ФФБ вважається створеним після затвердження управителем Правил ФФБ, укладання договору із забудовником та відкриття рахунків ФФБ. Для кожного ФФБ відкриваються окремі рахунки. Будь-які обмеження щодо кількості об`єктів будівництва, що можуть споруджуватися в рамках кожного ФФБ, а також щодо обсягів залучених управителем ФФБ в управління коштів не встановлюються.

Управитель, який не є банківською установою, відкриває в обраному ним банку на своє ім`я окремий поточний рахунок, який є рахунком фонду.

Рахунки ФФБ управитель використовує для:

обліку залучених в управління коштів;

здійснення розрахунків за операціями з управління ФФБ;

зберігання оперативного резерву, сформованого за рахунок залучених в управління коштів.

Облік коштів, внесених довірителями до ФФБ, а також облік коштів, спрямованих управителем з ФФБ на фінансування будівництва, управитель здійснює відокремлено від іншого майна управителя, а також від інших ФФБ.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Закону фінансування будівництва за рахунок коштів ФФБ виду А управитель здійснює за рахунок отриманих в управління коштів, за винятком оперативного резерву, в порядку, визначеному договором, у межах вартості будівництва.

Статтею 8 Закону № 978-IV встановлені обмеження права довірчої власності управителя, а саме: управитель не може доручити здійснення управління майном іншим особам та зобов`язаний здійснювати управління майном особисто.

Відповідно до абзацу другого пункту 10 розділу V Положення про провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затвердженого рішенням Комісії від 13.05.2021 № 274 кошти оперативного резерву є строковими коштами і розміщуються на вкладних (депозитних) рахунках у банках, кредитний рейтинг яких відповідає інвестиційному рівню за Національною рейтинговою шкалою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку видачі, зупинення дії та анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу, затвердженого рішенням Комісії від 21.10.2021 №982 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія ліцензії може бути зупинена за відповідною постановою про накладення санкції при встановленні НКЦПФР факту вчинення правопорушення, що визначене у статті 11 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків», за результатами провадження у справі про правопорушення на ринках капіталу та/або організованих товарних ринках, якщо таке порушення не було усунуте.

Пунктом 1 розділу ІІ Ліцензійних умов провадження професійної діяльності на ринках капіталу - діяльності з управління майном для фінансування об`єктів будівництва, затверджених рішенням Комісії від 22.02.2022 №135, визначено, що ліцензіат при провадженні діяльності з управління активами інституційних інвесторів зобов`язаний дотримуватись вимог законодавства України та внутрішніх документів ліцензіата

Згідно з пунктом 3 розділу III Правил №405 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа розглядає справу про правопорушення та виносить рішення за справою у точній відповідності із законодавством та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено НКЦПФР під час здійснення нагляду, позивач (Управитель) здійснив перерахування грошових коштів оперативних резервів ФФБ на рахунки небанківської фінансової установи - ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ» (). Зокрема, з рахунків ФФБ виду А «ЖК ПЕКТОРАЛЬ» було перераховано 2 609 000 грн, а з рахунків ФФБ виду А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» - 1 150 000 грн. Вказані операції були проведені на підставі договорів про розміщення грошових коштів №1509001/23-В та №1509002/23-В від 15.09.2023.

Відповідно до імперативних вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону №978-IV, управитель, який не є банківською установою, зобов`язаний відкривати рахунки фонду в обраному ним банку. Згідно з ч. 13 цієї ж статті, рахунки ФФБ використовуються Управителем, зокрема, для зберігання оперативного резерву. Порядок та місце розміщення таких коштів деталізовано у п. 10 розд. V Положення №274, де зазначено, що кошти оперативного резерву розміщуються на вкладних (депозитних) рахунках у банках. Оскільки ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ» не є банківською установою, розміщення на її рахунках коштів ФФБ є прямим порушенням вимог закону щодо цільового використання та місця зберігання активів довірителів.

Відповідач обґрунтовано вказує на зміну правової природи розміщення коштів за укладеними договорами з ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ».

Згідно з підпунктами 3.4.2 та 3.4.3 вказаних договорів, ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ» отримала право спрямовувати ці кошти у власну поточну діяльність, пов`язану з наданням фінансових кредитів та придбанням цінних паперів. Вказане свідчить про нецільове використання коштів ФФБ, оскільки вони були вилучені з системи фінансування будівництва для забезпечення діяльності сторонньої юридичної особи. Більш того, передача коштів у розпорядження ТОВ «КУА АПФ «УКРАЇНСЬКІ ФОНДИ» суперечить статті 8 Закону №978-IV, яка встановлює обмеження щодо довірчої власності та зобов`язує управителя здійснювати управління майном особисто, не доручаючи це іншим особам.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що положення пункту 3.8 Правил ФФБ, які нібито дозволяють розміщувати кошти у «будь-яку фінансову установу», не відповідають вимогам частин 11- 15 статті 11 Закону №978-IV. Внутрішні документи ліцензіата не можуть підміняти собою норми закону, а отже, позивач не мав правових підстав керуватися положеннями Правил ФФБ, які прямо суперечать встановленому законом порядку зберігання оперативного резерву.

Також, відповідачем правильно зазначено про наявність потенційних ризиків втрати коштів довірителів через їх розміщення у небанківській установі. Комісія, діючи в межах повноважень щодо захисту прав інвесторів, а саме на підставі ст. 7 Закону №448/96-ВР, виявила фактичну відсутність коштів на рахунках ФФБ у банку, що підтверджується виписками по рахункам станом на 31.08.2023 та 30.09.2023.

Враховуючи, що позивачем не було усунуто виявлені порушення (кошти не були повернуті на рахунки ФФБ у банку), НКЦПФР правомірно застосувала санкцію у вигляді зупинення дії ліцензії на підставі п. 1 розд. IV Порядку №982 та ст. 11 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанова та розпорядження є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі всебічного та об`єктивного дослідження дійсних обставин справи, відтак скасуванню не підлягають.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим обставинам справи, суд доходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Лисенко В.І.

Судді: Леонтович А.М. Терлецька О.О.

Терлецька О.О.