Справа № 620/3832/25
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 620/3832/25

адміністративне провадження № К/990/39018/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І. В.,

суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Слєпченка Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року (суддя Соломко І. І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (судді: Ключкович В. І., Беспалов О. О., Вівдиченко Т. Р.) у справі № 620/3832/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2025 року адвокат Слєпченко С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування

2. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків шляхом подання пояснення, письмового підтвердження проходження позивачем на день звернення до суду військової служби та надання доказів адміністративної процесуальної дієздатності.

3. Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2025 року відмовив у задоволенні заяви представника позивача Слєпченка С. А.; позовну заяву адвоката Слєпченка С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії разом з доданими до неї матеріалами повернув особі, яка її подала, оскільки недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунуто.

4. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 вересня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Слєпченка С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишив без задоволення. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - залишив без змін.

5. Суд апеляційної інстанції указав, що делегування представнику процесуальних прав та обов`язків може бути здійснено лише в тій мірі та обсязі, що належать фізичній особі. Як убачається з матеріалів справи та не є спірним, з 03 травня 2024 року військовослужбовець ОСОБА_1 вважається зниклим безвісти за особливих обставин на підставі Закону України від 12 липня 2018 року № 2505-VII «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» (далі - Закон № 2505-VII). На момент розгляду апеляційної скарги, Шостому апеляційному адміністративному суду не надано відомостей про зміну фактичних обставин справи щодо зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_1 .

6. Аналізуючи зміст Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) щодо повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 адвокатом Слєпченком С. А., враховуючи відсутність документів, які б спростовували його статус зниклого безвісти за особливих обставин, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що даний представник не довів наявність достатніх правових підстав для підписання позовної заяви у справі № 620/3832/25.

7. За висновком суду апеляційної інстанції в спірному випадку, адвокат Слєпченко С. А., звертаючись до адміністративного суду в інтересах особи зниклої безвісти за особливих обставин, не довів її дійсної волі на подання відповідного адміністративного позову, що вірно виснував суд першої інстанції та не спростував апелянт за змістом доводів апеляційної скарги.

8. Отже, Шостий апеляційний адміністративний суд указав, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог

9. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, адвокат Слєпченко С. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на частину четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначив про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

10. На думку скаржника, факт зникнення особи та навіть реєстрація її як «зниклої безвісти за особливих обставин» не є тотожним визнанню її недієздатною або безвісно відсутньою судом. До моменту ухвалення відповідного судового рішення діє презумпція дієздатності особи. Отже, лише на підставі листа військової частини про те, що позивач «вважається безвісти відсутнім», суд не має підстав для висновку про втрату ним адміністративної процесуальної дієздатності в розумінні статті 43 КАС України.

11. Адвокат Слєпченко С. А. зауважив, що представник, діючи на підставі договору та ордеру, не зобов`язаний доводити дієздатність свого клієнта, якщо відсутнє рішення суду про визнання його недієздатним або безвісно відсутнім. Навпаки, якщо суд має сумніви, він повинен був би зобов`язати сторони надати докази наявності рішення суду про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутнім або недієздатним. Лист військової частини таким доказом не є, він лише констатує факт зникнення та внутрішній облік.

12. Крім того, сам факт зникнення особи безвісти не є підставою для автоматичного припинення дії договору про надання правничої допомоги чи представництва за довіреністю.

13. На переконання скаржника, оскільки позивач станом на момент подання позову (04 квітня 2025 року) не був визнаний судом безвісно відсутнім, недієздатним чи оголошений померлим, договір про надання правничої допомоги, укладений 01 квітня 2024 року (тобто до його зникнення 03 травня 2024 року), продовжував діяти. Відповідно, ордер, виданий на підставі цього договору, також зберігав чинність, і адвокат мав усі законні повноваження на подання позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді.

14. Адвокат Слєпченко С. А. також указав, що згідно з презумпцією дієздатності, ОСОБА_1 вважається таким, що має повну цивільну та адміністративну процесуальну дієздатність (стаття 43 КАС України), доки інше не встановлено судом. Отже, залишення позову без руху за таких обставин є порушенням права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та ефективний захист його прав, гарантованих Конституцією України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

15. На підставі викладеного скаржник просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позиція інших учасників справи

16. На момент розгляду справи, відзив на касаційну скаргу адвокат Слєпченко С. А. від відповідача до Верховного Суду не надходив.

17. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Рух касаційної скарги

18. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 02 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Слєпченка С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 620/3832/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Витребував справу № 620/3832/25 із Чернігівського окружного адміністративного суду.

19. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 620/3832/25 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

20. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.

21. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

22. Згідно із пунктами 1, 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

23. Частиною першою статті 55 КАС України визначено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

24. Як убачається з матеріалів справи, у квітні 2025 року адвокат Слєпченко С. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із цим позовом.

25. Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 21 квітня 2025 року адміністративний позов залишив без руху для усунення недоліків шляхом подання пояснення, письмового підтвердження проходження позивачем на день звернення до суду військової служби та надання доказів адміністративної процесуальної дієздатності.

26. З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду першої інстанції адвокат Слєпченко С. А. подав письмові пояснення, у яких зазначив, що дійсно з 03 травня 2024 року позивач вважається зниклим безвісти за особливих обставин на підставі Закону № 2505-VII, водночас це не перешкоджає звернутися до суду його представнику, який здійснює представництво за договором про надання правової допомоги. Крім того, адвокат Слєпченко С. А. послався на постанову Верховного Суду у справі № 753/15087/17, у який Суд зауважив, що визнання особи безвісно відсутньою має наслідком встановлення опіки над її майном, що опосередковано свідчить про втрату особою здатності самостійно реалізовувати свої права, включаючи процесуальні, однак це відбувається саме після та на підставі рішення суду. До цього моменту діє презумпція дієздатності.

27. Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року, повернув позов через неусунення недоліків.

28. За висновками судів попередніх інстанцій, адвокат не довів наявність повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 та підписувати позов, оскільки адвокат не підтвердив волю зниклої особи на подання позову.

29. Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

30. За змістом частини четвертої статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону № 5076-VI; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».

31. На підставі частини першої статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

32. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону № 5076-VI).

33. Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження повноваження адвоката як представника ОСОБА_1 , Слєпченко С. А. надав ордер, який виданий на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року № 01/01/04/2024, згідно з яким допомога надається в контексті стягнення грошового забезпечення з відповідача, без обмеження будь-яким строком.

34. Згідно з висновком службового розслідування за фактом відсутності з 03 травня 2024 року головного сержанта ОСОБА_1 внаслідок ведення противником наступальних дій у напрямку позиції відділення «Дніпро» (н. п. Красногорівка, Покровського району, Донецької області, смуга оборони 59 омпбр Збройних Сил України) втрачено зв`язок, зокрема, із головним сержантом ОСОБА_1 , інформація про його місцезнаходження відсутня.

35. На підставі службового розслідування Комісією запропоновано:

- факт відсутності з 03 травня 2024 року головного сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що знайшов своє підтвердження;

- облікувати в НОМЕР_2 прикордонному загоні головного сержанта ОСОБА_1 як «безвісно відсутнього військовослужбовця»;

- у разі надходження підтверджувальної інформації про місцезнаходження головного сержанта ОСОБА_1 в полоні від «Об`єднаного центру пошуку та звільнення полонених» та/або «Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими», внести відповідні зміни в обліки.

36. Таким чином, договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року № 01/01/04/2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Слєпченком С. А. укладений до подій, які стали підставою для висновку відповідної комісії про здійснення обліку в НОМЕР_2 прикордонному загоні головного сержанта ОСОБА_1 як «безвісно відсутнього військовослужбовця».

37. Частиною другою статті 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

38. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

39. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1008 Цивільного кодексу України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім.

40. На підставі частини першої статті 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

41. За змістом преамбули Закону № 2505-VIII цей Закон визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

42. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

43. Частиною першою статті 4 Закону № 2505-VIII визначено, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

44. Таким чином, указані норми права розмежовують два самостійні правові статуси фізичної особи - безвісно відсутньої та зниклої безвісти за особливих обставин, які мають різні підстави та порядок набуття.

45. Так, за змістом статті 43 Цивільного кодексу України, визнання особи безвісно відсутньою можливе виключно за рішенням суду та за умови відсутності відомостей про її місцеперебування протягом одного року. Натомість статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, виникає з моменту подання заяви та внесення відомостей до відповідного реєстру, без необхідності попереднього судового рішення, і пов`язаний із наявністю спеціальних умов (збройний конфлікт, воєнні дії тощо).

46. Отже, статус зниклої безвісти за особливих обставин є спеціальним механізмом фіксації зникнення особи. Разом із цим указаний механізм не замінює та не підміняє інститут визнання особи безвісно відсутньою у цивільному праві, але може передувати йому або існувати паралельно до моменту судового встановлення відповідного юридичного факту.

47. Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду про визнання судом ОСОБА_1 безвісно відсутнім.

48. Водночас необхідно зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону № 2505-VIII особа, зникла безвісти за особливих обставин, має всі права, гарантовані Конституцією та законами України, а також має право на всебічне розслідування обставин її зникнення та встановлення її місцеперебування.

49. Держава зобов`язана вжити всіх можливих заходів для розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

50. Права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства.

51. Крім того, за змістом частини першої статті 8 Закону № 2505-VIII набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

52. Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що представництво, надане через ордер на підставі договору, укладеного до зникнення особи, залишається чинним, ураховуючи факт відсутності судового рішення про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутнім у судовому порядку. При цьому обмеження адвоката на подання позову в інтересах позивача у разі набуття ним статусу «зниклого безвісти за особливих обставин» суперечить нормам статей 5 та 8 Закону № 2505-VIII, та фактично позбавляє особу гарантованого державою захисту її прав на час розшуку.

53. Отже, передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що адвокат Слєпченко С. А. не довів наявність достатніх правових підстав для підписання позовної заяви у справі № 620/3832/25, оскільки ордер є первинним і достатнім доказом волевиявлення в розумінні частини четвертої статті 59 КАС України та статті 26 Закону № 5076-VI, водночас вимога судів про надання додаткових доказів «дійсної волі» позивача за відсутності встановлених законом підстав для припинення представництва не ґрунтується на законі.

54. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спірного питання допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви разом з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

56. Оскільки суди попередніх інстанції допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви разом з доданими до неї матеріалами особі, яка її подала, оскаржувані судові належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу адвоката Слєпченка Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

2. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська