Справа № 320/48106/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2026-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року № 320/48106/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтович А.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛЕШ ОПТ"

до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛЕШ ОПТ" (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 29.07.2024 року: №0083572/0706 відповідно до якого, зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 680 833 грн. №0083573/0706 відповідно до якого, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 5 301 688,75 грн. №0083575/0706 відповідно до якого застосовано штрафну санкцію у розмірі 3400 грн. №0083574/0706 відповідно до якого застосовано штрафну санкцію 1020 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків акта перевірки, на підставі яких відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки такі висновки контролюючого органу про порушення вимог ПК України зроблені без всебічного з`ясування обставин, системного аналізу наданих первинних документів щодо здійснення фінансово-господарських операцій, на підставі яких були сформовані дані податкового обліку.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

III. Процесуальні дії у справі

19.10.2024 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №320/48106/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.

04.11.2024 ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, розпочата підготовка справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 26.11.2024 на 14:30 год.

18.11.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

27.11.2024 у судове засідання не з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 09 січня 2024 року на 14:30. Повідомити учасників справи про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, шляхом надсилання повісток про виклик до суду.

09.12.2024 та 09.01.2025 від представника позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

09.01.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, закрити підготовче засідання та призначити розгляд справи по суті на 18.02.2025 о 15:30.

18.02.2025 у судове засідання не з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ГУ ДПС у місті Києві 22.05.2024 року винесено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки, ТОВ «ФЛЕШ ОПТ» (попередня назва ТОВ «ФЕМІЛІ ФРЕШ ФРУТ ЛТД») щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

07.06.2024 року, не погодившись з висновками, викладеними у акті перевірки у відповідності до п. 86.7 ст. 86 ПКУ, Позивачем подано заперечення на №51078/Ж5/26-15-07-06-01-19/39437873 від 22.05.2024, у терміни визначені відповідною статтею, та надано документи для розгляду заперечення.

На підставі розгляду заперечення, ГУ ДПС у місті Києві, ініціювали проведення повторної перевірки, з питань що стали предметом оскарження, так за результатами документальної позапланової перевірки, винесено акт №91150/Ж5/26-15-07-06-01 19/39437873 від 24.07.2024, відповідно до висновків якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

24.07.2024 року Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі «Відповідач» або ГУ ДПС у місті Києві), за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФЛЕШ ОПТ», з питань, що стали предметом оскарження, складено акт №91150/Ж5/26-15-07-06-01-19/39437873 від 24.07.2024 (далі «Акт»).

У ході проведення документальної перевірки ТОВ «ФЛЕШ ОПТ» контролюючим органом послідовно досліджено питання правильності формування показників податкової звітності з податку на додану вартість за лютий 2024 року, зокрема показників податкового кредиту та від`ємного значення.

Встановлено, що за лютий 2024 року платником податків задекларовано податковий кредит у загальній сумі 36 680 833 грн, який структурно складався з двох основних складових: незначної суми придбання товарів на митній території України (рядок 10.1 декларації) у розмірі 1 829 грн та основної частини від`ємного значення попередніх податкових періодів (рядок 16 декларації) у розмірі 36 679 004 грн.

Перевіркою показників рядка 10.1 декларації за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 встановлено, що їх формування здійснювалось за рахунок операцій з придбання товарів (зокрема, сантехнічної та запірної арматури). Разом з тим, платником податків не надано жодних первинних документів, що підтверджують фактичне здійснення таких господарських операцій (договорів, накладних, актів приймання-передачі, платіжних документів, бухгалтерських регістрів тощо). Відсутність документів зафіксована актами про ненадання документів від 15.07.2024 та 17.07.2024. За таких обставин контролюючий орган дійшов висновку про безпідставність формування зазначеного показника та встановив його завищення на суму 1 829 грн.

Основну частину податкового кредиту сформовано за рахунок від`ємного значення попередніх податкових періодів у сумі 36 679 004 грн. Згідно з даними додатку Д2 до декларації, це від`ємне значення сформоване за рахунок операцій, здійснених у жовтні та листопаді 2022 року, а також у низці місяців 2023 року та січні-лютому 2024 року. При цьому встановлено, що переважна частина такого від`ємного значення (35 807 642 грн) сформована за рахунок імпортних операцій, що підтверджуються даними митних декларацій, наявних у базах ДПС, тоді як інша частина (871 362 грн) сформована за рахунок операцій з придбання товарів та послуг на митній території України.

Перевіркою встановлено, що платником податків не надано первинних документів, які б підтверджували реальність господарських операцій, за рахунок яких сформовано зазначене від`ємне значення, а також не надано регістрів бухгалтерського обліку та інших доказів його обґрунтованості. У зв`язку з цим контролюючий орган визнав безпідставним включення до складу податкового кредиту частини від`ємного значення у сумі 871 362 грн та встановив завищення показника рядка 16 декларації на відповідну суму.

У межах перевірки контролюючим органом було вжито заходів щодо витребування документів: платнику податків вручено запити від 09.07.2024 та 12.07.2024 щодо надання документального підтвердження господарських операцій, а також запит від 10.07.2024 щодо проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та основних засобів. Платником податків повідомлено, що у штаті підприємства відсутні наймані працівники, а керівник перебуває у відрядженні, у зв`язку з чим проведення інвентаризації є неможливим. Станом на дату завершення перевірки 17.07.2024 інвентаризація фактично не проведена, що підтверджено відповідними актами.

Натомість платником податків надано лише внутрішні облікові документи, зокрема інвентаризаційний опис станом на 28.06.2024 та дані бухгалтерського рахунку 28 «Товари на складі», згідно з якими обліковується значний обсяг товарно-матеріальних цінностей. Однак зазначені документи не підтверджують фактичну наявність товарів та не можуть вважатися належними доказами без проведення інвентаризації та надання первинних документів.

З урахуванням викладеного контролюючий орган дійшов висновку про неможливість підтвердження правомірності формування податкового кредиту у задекларованому розмірі. Загальна сума завищення податкового кредиту за лютий 2024 року визначена у розмірі 873 191 грн (1 829 грн + 871 362 грн).

Як наслідок, встановлено порушення при визначенні від`ємного значення з ПДВ. Зокрема, перевіркою встановлено, що показник рядка 19 декларації (від`ємне значення різниці між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом) завищено на 36 680 833 грн, що повністю відповідає сумі задекларованого податкового кредиту. Відповідно, на аналогічну суму завищено показник рядка 21 декларації, який підлягає перенесенню до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Перевірка показника бюджетного відшкодування (рядок 20.2) не здійснювалась у зв`язку з його відсутністю.

Додатково встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 4 241 351 грн, що пов`язано, зокрема, з невиконанням платником податків обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань у випадках використання товарів поза межами господарської діяльності. Також встановлено факт не складання та не реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних зведеної податкової накладної щодо таких операцій.

Перевіркою також зафіксовано порушення платником податків вимог щодо надання документів під час перевірки. У зв`язку з їх ненаданням, відповідно до норм податкового законодавства, вважається, що такі документи були відсутні у платника на момент складання податкової звітності.

З метою встановлення наявності вини платника податків контролюючим органом направлено запит від 19.07.2024 щодо надання пояснень, інформації про відповідальних осіб, причини допущених порушень та можливі обставини, що звільняють від відповідальності. Платником податків надано відповідь, без належних пояснень по суті встановлених порушень та без документального підтвердження відсутності вини. Факт ненадання належних пояснень зафіксовано актом від 24.07.2024.

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником податків вимог податкового законодавства щодо ведення обліку на підставі первинних документів, формування податкового кредиту, нарахування податкових зобов`язань та виконання обов`язку щодо реєстрації податкових накладних. Встановлені обставини свідчать про наявність вини платника податків, відсутність документального підтвердження правомірності задекларованих показників та відсутність підстав для звільнення від фінансової відповідальності.

Відповідальність за допущені порушення покладено на керівника підприємства, а питання застосування штрафних санкцій підлягає вирішенню у порядку, визначеному податковим законодавством, з урахуванням права платника податків на подання додаткових пояснень і документів.

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації за лютий 2024 року від`ємного значення з ПДВ встановлено порушення платником податків:

1. п.44.1 ст.44, п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, пп. «г» 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 4 241 351 грн., у тому числі за лютий 2024 у розмірі 4 241 351 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на загальну суму 36 680 833 грн., в т.ч. за лютий 2024 року на суму 36 680 833 гривень.

2. п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами і доповненнями, не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну на вартість товарів, які були придбані з ПДВ (ввезені на митну територію України з відповідною сплатою ПДВ, нарахованим митним органам), та по яких встановлено факт їх відсутності (використання в операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю).

3. п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, посадовим особам контролюючого органу не надано документів під час перевірки.

Винесено Податкові повідомлення рішення (далі - «ППР»):

ППР №0083572/0706 від 29.07.2024 року, відповідно до якого Відповідач зазначає, що встановлено порушення п.44.1 ст. 44, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст. 185, п.189.1 ст.189, п.198.1, п. 198.3, пп. «г» 198.5, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 680 833 грн.;

ППР №0083573/0706 від 29.07.2024 року, відповідно до якого Відповідач зазначає, що встановлено порушення п.44.1 ст. 44, п.44.6 ст.44, п.185.1 ст. 185, п.189.1 ст.189, п.198.1, п. 198.3, пп. «г» 198.5, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 5 301 688,75 грн.;

ППР №0083575/0706 від 29.07.2024 року, відповідно до якого Відповідач зазначає, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, статтею 201, пунктами 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, на підставі Акта, встановлено порушення: не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за лютий 2024 року на загальну суму 3 668 0833 грн. у зв`язку з цим Відповідачем застосовано штрафну санкцію 3400 грн.;

№0083574/0706 від 29.07.2024 року, відповідно до якого Відповідач зазначає, що згідно п.44.1, п.44.6 ст.44, п. 85.2, п.85.4 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за №2755-VI зі змінами та доповненнями, на підставі Акта перевірки, встановлено посадовим особам контролюючого органу не надано документів під час перевірки, у зв`язку з чим, застосовано штраф у сумі 1020 грн. 00 коп.

Вважаючи, що податкові повідомлення-рішення порушують права позивача та законні інтереси як платника податків, ТОВ «ФЛЕШ ОПТ» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати відповідні податкові повідомлення-рішення, прийняті контролюючим органом за результатами проведеної перевірки.

V. Норми права

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, що використовуються для визначення об`єкта оподаткування та податкових зобов`язань, виключно на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, ведення яких передбачене законодавством. Ця норма закріплює загальний принцип документального підтвердження податкових показників та забороняє формування податкової звітності без належної первинної основи.

Пункт 44.3 статті 44 ПК України встановлює обов`язок платника податків забезпечувати зберігання документів, визначених у пункті 44.1, протягом не менше 1095 днів з дати подання податкової звітності, для складання якої вони використовувалися. У разі триваючих перевірок або оскарження зазначені документи зберігаються до завершення відповідних процедур. Це положення забезпечує можливість контролюючого органу перевірити достовірність задекларованих даних.

Пункт 44.4 статті 44 визначає, що документи, пов`язані з предметом перевірки або оскарженням, мають зберігатися до повного завершення перевірки та процедур оскарження, але не менше встановленого строку. Таким чином, закон закріплює обов`язок забезпечення їх наявності протягом усього періоду податкового контролю.

Пункт 44.6 статті 44 передбачає правову презумпцію: у разі ненадання платником податків документів під час перевірки (незалежно від причин), вважається, що такі документи були відсутні на момент формування відповідної податкової звітності. Якщо ж документи подані після завершення перевірки, але до прийняття рішення, вони підлягають обов`язковому врахуванню контролюючим органом.

Пункт 85.2 статті 85 ПК України встановлює обов`язок платника податків надавати посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Невиконання цього обов`язку розцінюється як порушення порядку ведення податкового обліку та може впливати на висновки перевірки.

Пункт 85.4 статті 85 ПК України надає контролюючим органам право отримувати від платників податків належним чином завірені копії первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій, правильність визначення податкових зобов`язань та податкового кредиту. Документи мають бути засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою (за наявності).

Пункт 185.1 статті 185 визначає об`єкт оподаткування податком на додану вартість, яким є операції платників податку з постачання товарів та послуг на митній території України, а також ввезення товарів на митну територію України.

Пункт 189.1 статті 189 регулює визначення бази оподаткування у разі постачання або використання товарів/послуг, зокрема у випадках, коли товари починають використовуватися в неоподатковуваних або негосподарських операціях.

Пункти 198.1 та 198.3 статті 198 встановлюють умови формування податкового кредиту з ПДВ, зокрема право платника на податковий кредит виникає за наявності належним чином оформлених податкових накладних та фактичного здійснення господарських операцій. Податковий кредит формується виходячи з договірної вартості товарів/послуг та підтверджується первинними документами.

Пункт 198.5 (зокрема підпункт «г») передбачає обов`язок нарахування податкових зобов`язань у разі використання придбаних товарів/послуг у операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю платника податку.

Пункт 198.6 статті 198 встановлює, що суми податку не підлягають віднесенню до податкового кредиту у разі відсутності належно оформлених податкових накладних або інших документів, передбачених законодавством.

Пункт 201.1 статті 201 визначає обов`язкові реквізити податкової накладної та обов`язок платника податку її складання при здійсненні оподатковуваних операцій.

Пункт 201.10 статті 201 встановлює обов`язок реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені строки, а також правові наслідки їх нереєстрації.

Пункт 54.3.3 статті 54 передбачає право контролюючого органу самостійно визначати суму грошових зобов`язань платника податків у разі встановлення заниження податкових зобов`язань або завищення від`ємного значення.

Стаття 58 ПК України регулює порядок надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень та визначає їх як індивідуальні акти контролюючого органу, якими фіксується визначена сума грошового зобов`язання або зменшення податкових показників.

Пункт 83.1.2 статті 83 визначає, що підставою для висновків під час перевірки можуть бути податкова інформація, первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та інші документи, отримані у встановленому законом порядку.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (стаття 9) закріплює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення таких операцій, та що фінансова звітність повинна базуватися на даних бухгалтерського обліку, сформованих на основі таких документів.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (наказ Мінфіну № 88 від 24.05.1995) встановлює вимоги до оформлення первинних документів, їх обов`язкових реквізитів та порядку відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку, зокрема вимогу щодо достовірності, повноти та підтверджуваності записів первинними документами.

VI. Оцінка суду

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу. Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, пояснення та заперечення, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083572/0706 від 29.07.2024 року, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено матеріалами справи, підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми від`ємного значення податку на додану вартість у розмірі 36 680 833 грн, задекларованого за лютий 2024 року. Вказане від`ємне значення сформовано, зокрема, за рахунок показника рядка 16 податкової декларації (від`ємне значення попередніх звітних періодів) у сумі 36 679 004 грн та показника рядка 10.1 декларації (податковий кредит поточного періоду) у сумі 1 829 грн.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані вести облік показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування, виключно на підставі первинних документів. Згідно з пунктом 44.6 статті 44 цього ж Кодексу у разі ненадання платником податків документів під час перевірки вважається, що такі документи були відсутні у нього на момент складання податкової звітності.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право платника на формування податкового кредиту виникає виключно у разі фактичного придбання товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та за наявності належним чином оформлених первинних документів. Пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу прямо передбачає, що суми податку не відносяться до податкового кредиту у разі відсутності належних документів.

Отже, формування від`ємного значення з податку на додану вартість є похідним від показників податкового кредиту попередніх періодів, а його правомірність безпосередньо залежить від належного документального підтвердження господарських операцій, за результатами яких такий податковий кредит було сформовано.

Як убачається з матеріалів справи, контролюючим органом під час проведення перевірки було витребувано у позивача документи, що підтверджують здійснення господарських операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту, однак позивачем такі документи у встановлені строки надані не були, що зафіксовано відповідними актами.

Суд також враховує положення частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, з урахуванням частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача, однак це не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ненадання позивачем первинних документів унеможливлює таку оцінку та перевірку реальності господарських операцій.

Посилання позивача на наявність внутрішніх облікових документів не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Крім того, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим особам контролюючого органу всі документи, що належать до предмета перевірки, а невиконання такого обов`язку тягне відповідні правові наслідки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності формування податкового кредиту та від`ємного значення з податку на додану вартість у заявленому розмірі, у зв`язку з чим контролюючий орган обґрунтовано встановив завищення суми від`ємного значення та прийняв податкове повідомлення-рішення №0083572/0706 від 29.07.2024 року.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №0083573/0706 від 29.07.2024 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 5 301 688,75 грн, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи та акта перевірки, підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 4 241 351 грн за лютий 2024 року, що, у свою чергу, зумовило донарахування відповідної суми податку та застосування штрафних (фінансових) санкцій у порядку, визначеному податковим законодавством.

Суд встановив, що зазначене заниження податкових зобов`язань пов`язане, зокрема, з невиконанням позивачем вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання у разі, якщо придбані або виготовлені товари/послуги починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є, зокрема, операції з постачання товарів та послуг, а також інші випадки, прямо передбачені Кодексом, у тому числі умовні операції, визначені пунктом 198.5 статті 198 цього Кодексу. Водночас пункт 189.1 статті 189 ПК України встановлює, що у випадках, передбачених пунктом 198.5, база оподаткування визначається виходячи з вартості придбання таких товарів або їх звичайної ціни.

Як убачається з акта перевірки, контролюючим органом встановлено відсутність належних доказів фактичного використання товарно-матеріальних цінностей у межах господарської діяльності позивача. Зокрема, позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували подальше використання придбаних товарів у оподатковуваних операціях, їх реалізацію, переміщення, зберігання чи інше господарське призначення. Також не проведено інвентаризацію активів на вимогу контролюючого органу, що унеможливило встановлення їх фактичної наявності.

Натомість судом досліджені надані позивачем внутрішні документи бухгалтерського обліку які не містять достатньої інформації для підтвердження фактичного використання товарів у господарській діяльності та не можуть вважатися належними доказами у розумінні податкового законодавства.

Суд враховує, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України облік показників податкової звітності має здійснюватися виключно на підставі первинних документів, а пункт 44.6 цієї статті передбачає, що у разі ненадання таких документів під час перевірки вважається, що вони були відсутні у платника на момент складання податкової звітності.

Крім того, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим особам контролюючого органу всі документи, що належать до предмета перевірки. Невиконання цього обов`язку позбавляє можливості підтвердити правомірність відображення відповідних операцій у податковому обліку.

Суд також бере до уваги положення частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про використання відповідних товарів у межах господарської діяльності або спростовували висновки контролюючого органу щодо необхідності нарахування податкових зобов`язань.

За таких обставин відсутність документального підтвердження господарського використання придбаних товарів обґрунтовано розцінена контролюючим органом як їх використання в операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю, що, у свою чергу, відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, зумовлює обов`язок нарахування податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 54.3.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошового зобов`язання платника податків у разі встановлення заниження податкових зобов`язань, що і було здійснено у даному випадку на підставі встановлених під час перевірки обставин.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що контролюючий орган діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений законом, а визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у межах податкового повідомлення-рішення №0083573/0706 від 29.07.2024 року є обґрунтованим та правомірним.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083575/0706 від 29.07.2024 року, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 3400 грн, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи та акта документальної позапланової перевірки, підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стало встановлення контролюючим органом факту невиконання позивачем обов`язку щодо складання та реєстрації податкової накладної за лютий 2024 року у Єдиному реєстрі податкових накладних. Зазначене порушення пов`язане з операціями, за якими контролюючим органом встановлено необхідність нарахування податкових зобов`язань відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, у зв`язку з використанням товарів поза межами господарської діяльності.

Судом встановлено, що у випадках, передбачених пунктом 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання та скласти зведену податкову накладну на суму таких зобов`язань. Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається платником податку на дату виникнення податкових зобов`язань в електронній формі з дотриманням встановлених вимог, а згідно з пунктом 201.10 цієї статті така накладна підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені строки.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом під час перевірки встановлено відсутність у позивача податкової накладної, яка мала бути складена за наслідками операцій, що призвели до виникнення обов`язку нарахування податкових зобов`язань. Факт її відсутності підтверджено актом перевірки, а також результатами аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, де відповідний документ не зареєстрований.

Позивачем у ході розгляду справи не надано жодних доказів складання такої податкової накладної, її подання на реєстрацію або наявності технічних чи інших об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали виконання цього обов`язку. Також не надано пояснень щодо причин невиконання вимог податкового законодавства в цій частині.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України порушення платником податку обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі тягне за собою застосування штрафних санкцій у визначених законом розмірах, при цьому склад правопорушення є формальним і не потребує доведення настання додаткових наслідків для бюджету. Вирішальним є сам факт невиконання обов`язку щодо реєстрації податкового документа у встановлений строк.

Оцінюючи надані докази відповідно до статей 72 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що контролюючим органом належними доказами підтверджено факт відсутності реєстрації податкової накладної, тоді як позивачем не спростовано встановлених порушень і не доведено протилежного.

Водночас суд враховує, що обов`язок щодо належного ведення податкового обліку та своєчасного формування податкових накладних прямо випливає з вимог статей 44, 198 та 201 Податкового кодексу України, а його невиконання є самостійною та достатньою підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 120 ПК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що контролюючий орган діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 3400 грн за податковим повідомленням-рішенням №0083575/0706 від 29.07.2024 року є обґрунтованим, пропорційним та таким, що відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №0083574/0706 від 29.07.2024 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 1020 грн за ненадання документів під час проведення перевірки, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи та акта документальної позапланової перевірки, контролюючим органом у межах реалізації повноважень, визначених Податковим кодексом України, було направлено на адресу позивача запити щодо надання первинних документів, бухгалтерських регістрів та інших матеріалів, що підтверджують здійснення господарських операцій та правильність формування показників податкової звітності з податку на додану вартість за лютий 2024 року. Зазначені запити стосувалися безпосередньо предмета перевірки та були спрямовані на перевірку реальності господарських операцій, що відображені у податковому обліку позивача.

Судом встановлено, що у визначені контролюючим органом строки витребувані документи позивачем надані не були. Факт ненадання документів підтверджується актами контролюючого органу від 15.07.2024 та 17.07.2024, які досліджені судом, містяться в матеріалах справи та позивачем не спростовані. При цьому будь-яких доказів надання документів у подальшому, до завершення перевірки або до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний на вимогу посадових осіб контролюючого органу надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Згідно з пунктом 85.4 цієї ж статті контролюючі органи мають право отримувати належним чином засвідчені копії первинних документів, що підтверджують дані податкового та бухгалтерського обліку. Невиконання зазначеного обов`язку є порушенням порядку ведення податкового обліку та створює підстави для застосування відповідальності, передбаченої податковим законодавством.

Суд також враховує положення пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, відповідно до якого облік показників податкової звітності здійснюється виключно на підставі первинних документів, а їх відсутність або ненадання унеможливлює підтвердження достовірності задекларованих даних. У сукупності з нормами статті 85 ПК України це означає, що платник податків несе ризик негативних наслідків ненадання документів під час перевірки.

Посилання позивача на обставини організаційного характеру, зокрема відсутність керівника підприємства та неможливість проведення інвентаризації, не можуть бути визнані судом поважними причинами невиконання обов`язку щодо надання документів, оскільки закон покладає на платника податків обов`язок належної організації зберігання, обліку та доступності первинної документації незалежно від внутрішніх організаційних процесів підприємства.

Суд також враховує, що ненадання документів під час перевірки позбавляє контролюючий орган можливості здійснити повну та об`єктивну перевірку правильності формування податкових показників, а тому таке порушення має істотне значення для податкового контролю та є самостійною підставою для застосування фінансових санкцій.

За таких обставин суд дійшов висновку, що контролюючим органом належним чином встановлено факт порушення позивачем вимог пунктів 85.2 та 85.4 статті 85 Податкового кодексу України, а застосування штрафної санкції у розмірі 1020 грн за податковим повідомленням-рішенням №0083574/0706 від 29.07.2024 року є правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Оцінивши в сукупності встановлені у справі обставини, досліджені докази та норми матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФЛЕШ ОПТ».

Спірні податкові повідомлення-рішення №0083572/0706, №0083573/0706, №0083575/0706 та №0083574/0706 від 29.07.2024 року прийняті за результатами документальної позапланової перевірки позивача з питань правильності декларування податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ за лютий 2024 року. Перевіркою охоплено як поточні показники декларації, так і показники від`ємного значення попередніх податкових періодів, що сформували заявлену суму податкового кредиту та від`ємного значення.

У ході перевірки контролюючим органом встановлено системні порушення вимог податкового законодавства, які полягають у відсутності належного документального підтвердження господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит та від`ємне значення з ПДВ, а також у невиконанні обов`язків щодо надання документів під час перевірки та належного оформлення податкових накладних.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083572/0706 суд зазначає, що позивачем задекларовано значний обсяг від`ємного значення з ПДВ, який фактично сформовано за рахунок попередніх податкових періодів без надання первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій, які стали підставою для його формування. Відсутність договорів, накладних, актів, платіжних документів та регістрів бухгалтерського обліку виключає можливість перевірки фактичного руху активів та підтвердження реальності операцій. За таких умов контролюючий орган обґрунтовано застосував положення пункту 44.6 статті 44 ПК України, відповідно до якого ненадання документів прирівнюється до їх відсутності на момент формування податкової звітності.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083573/0706 суд встановив, що контролюючим органом правомірно визначено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з невиконанням позивачем вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо нарахування податкових зобов`язань у разі використання товарів у негосподарській діяльності. Позивач не надав жодних належних доказів фактичного використання товарів у межах господарської діяльності, не підтвердив їх подальший рух або використання у оподатковуваних операціях, а також не забезпечив проведення інвентаризації, що унеможливило встановлення їх фактичної наявності.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083575/0706 судом встановлено факт невиконання обов`язку щодо складання та реєстрації податкової накладної, передбаченого статтями 201.1 та 201.10 ПК України. Відсутність податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджена матеріалами справи, а позивачем не доведено ні факту її складання, ні подання на реєстрацію, ні існування об`єктивних перешкод для виконання цього обов`язку.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0083574/0706 суд зазначає, що позивачем порушено обов`язок щодо надання документів на запити контролюючого органу під час перевірки, визначений пунктами 85.2 та 85.4 статті 85 ПК України. Ненадання документів підтверджено актами перевірки та фактично унеможливило проведення повного та об`єктивного податкового контролю. Посилання позивача на організаційні труднощі не звільняють його від виконання встановлених законом обов`язків щодо зберігання та надання первинної документації.

Суд також враховує, що відповідно до статті 44 Податкового кодексу України облік показників податкової звітності здійснюється виключно на підставі первинних документів, а їх відсутність або ненадання під час перевірки виключає можливість підтвердження достовірності задекларованих даних. Водночас стаття 198 ПК України прямо встановлює, що податковий кредит формується лише за наявності належним чином оформлених первинних документів та фактичного здійснення господарських операцій.

Суд також виходить із положень статей 72 77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а суд оцінює докази в їх сукупності. У цій справі позивач не надав належних і допустимих доказів реальності господарських операцій, тоді як відповідач надав достатні докази, що підтверджують порушення податкового законодавства.

Таким чином, у справі встановлено, що позивачем фактично не підтверджено документально ані формування податкового кредиту та від`ємного значення з ПДВ, ані дотримання обов`язків щодо нарахування податкових зобов`язань та реєстрації податкових накладних, а також виконання вимог контролюючого органу щодо надання документів під час перевірки.

За таких обставин суд доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення №0083572/0706, №0083573/0706, №0083575/0706 та №0083574/0706 від 29.07.2024 року є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Податковим кодексом України, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, у зв`язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог належить відмовити, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.