Справа № 400/8547/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 квітня 2026 року

м. Київ

справа №400/8547/25

адміністративне провадження №К/990/15532/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2026 у справі № 400/8547/25 за адміністративним позовом Фермерського господарства «Органік Сістемс» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2025 року № 4,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 у справі № 400/8547/25 частково задоволено позов Фермерського господарства «Органік Сістемс» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2025 року № 4 про нарахування пені в розмірі 1 770 318,12 грн за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконаних зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.06.2025 року № 4 частково на суму 102680,65 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2026 у справі № 400/8547/25.

Підставою касаційного оскарження скаржником вказано п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України з посиланням на те, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у зв`язку з істотними процесуальними порушеннями, передбаченими ч. 2 ст. 353 КАС України, оскільки судами не з`ясовано всіх фактичних обставин, що мали істотне значення для правильного вирішення спору, в частині задоволених позовних вимог; відхилено належні та допустимі докази відповідача в частині задоволених позовних вимог; допущено порушення вимог ст. 242 КАС України, оскільки рішення не ґрунтується на всебічному й повному дослідженні доказів у сукупності в частині задоволених позовних вимог.

В наведеному контексті скаржник посилався на те, що частково задовольняючи позов суди попередніх інстанції надали перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги докази відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. Зокрема, судом апеляційної інстанції не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст.129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Також, в доводах касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при частковому задоволенні позову, шляхом скасування податкового повідомлення-рішення в частині нарахованої пені за дні 21.11.2024 та 31.12.2024, оскільки висновок судів про те, що день повернення коштів не є днем прострочення, не узгоджується з правовою природою порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності як триваючого правопорушення, яке існує до моменту фактичного виконання зобов`язання та припиняється саме в день такого виконання. Отже день повернення коштів є останнім днем існування порушення та підлягає включенню до періоду нарахування пені.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Звертаючись з цією касаційною скаргою, підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України з умовним посиланням на не повне з`ясування судами фактичних обставин справи і відхилення доказів, наданих відповідачем, але без жодних посилань у касаційній скарзі або на обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або на зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

До того ж, в тексті касаційної скарги скаржником лише підкреслений пункт 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, без належного обґрунтування вказаної підстави касаційного оскарження.

При цьому як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що день фактичного повернення нерезидентом грошових коштів на рахунок резидента не може вважатися днем, за який здійснюється прострочення, а отже, за цей день валютна пеня не нараховується. При цьому Суд керувався правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.10.2019 у справі №810/3506/16 та від 07.03.2023 у справі № 804/858/16, згідно з якою порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД є триваючим правопорушенням, а дата виконання зобов`язання за контрактом є днем завершення такого порушення. За наслідками апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції, відхиливши доводи скаржника про не актуальність застосованих судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду з посиланням на те, що аналогічна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 25.12.2025 у справі №320/13672/24, в якій наголошено, що датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний рахунок в банківській установі і аналіз вищенаведеного свідчить, що пеня за порушення резидентами строку розрахунків застосовується за кожний день прострочення. День, в якому кошти надійшли на рахунок резидента у банку України, не є днем прострочення та, відповідно, за такий день не може нараховуватися пеня, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону № №2473-VIII.

Верховний Суд зазначає, що скаржником не вказано, в чому полягає неправомірність таких висновків судів попередніх інстанцій, а лише процитовано фактичні обставини справи без належного викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

При цьому враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень.

Крім цього, в порушення вимог частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги відповідачем не надано документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою - 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов було подано у 2025 році. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 грн.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Тобто, судовий збір має розраховуватися не у розмірі, пропорційному частині, в якій оскаржується судове рішення, а залежно від суми таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Касаційну скаргу надіслано через систему «Електронний суд». Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, скаржнику слід сплатити 4844,80 грн судового збору (3028,00 грн * 200% * 0,8) та надати до суду оригінал платіжного документа.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 у справі № 400/8547/25 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору за подання касаційної скарги та надання оригіналу платіжного документа.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

О.О. Шишов

М.М. Яковенко ,

Судді Верховного Суду