Справа № 400/10889/25
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 400/10889/25

адміністративне провадження № К/990/5554/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І. В.,

суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (суддя Бульба Н. О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року (судді: Кравченко К. В., Джабурія О. В., Вербицька Н. В.) у справі № 400/10889/25 за позовом ОСОБА_1 до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Відділ поліції), у якому просив:

- визнати протиправною обробку персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється Відділом поліції з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та інших інформаційних систем на підставі звернення у вигляді набору даних ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - РТЦК) 04 квітня 2025 року № Е1848377, зареєстрованого Відділом поліції 04 квітня 2025 року за № 4282;

- зобов`язати Відділ поліції знищити персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оброблюються з використанням інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та інших інформаційних систем на підставі звернення у вигляді набору даних РТЦК 04 квітня 2025 року № Е1848377, зареєстрованого Відділом поліції 04 квітня 2025 року за № 4282.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування

2. Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 05 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року, відмовив у відкритті провадження у справі № 400/10889/25.

3. Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 400/10889/25, суд першої інстанції указав, що предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача знищити персональні дані ОСОБА_1 , що оброблюються з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та інших інформаційних систем на підставі звернення у вигляді набору даних РТЦК від 04 квітня 2025 року № Е1848377. Водночас у провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебувала справа № 400/5725/25 за позовом ОСОБА_1 до РТЦК та Відділу поліції про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

4. Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що у відкритті провадження належить відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5. Залишаючи без змін ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на певні відмінності викладення, позовні вимоги до Відділу поліції у справі, що переглядається та у справі № 400/5725/25 є однаковими. Це фактично підтверджує і сам апелянт в апеляційній скарзі, зазначаючи, що ця справа та справа № 400/5725/25 мають аналогічний предмет позову.

6. П`ятий апеляційний адміністративний суд зауважив, що під час розгляду справи № 400/5725/25 оцінка судом оскаржуваних дій відповідача на їх відповідність визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям мала відбуватися з урахуванням всіх обставин, які могли вплинути на оцінку їх правомірності, незалежно від доводів та підстав позову. Таким чином, викладення позивачем у цій справі підстав позову, які відрізняються від підстав позову у справі № 400/5725/25, не виключає підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 170 КАС України.

7. За висновком суду апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та обґрунтовано постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог

8. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вони не відповідають вимогам законності і обґрунтованості судового рішення, установленим статтею 242 КАС України, тому вони оскаржуються в касаційному порядку відповідно до частини другої статті 328 КАС України з підстав, передбачених пунктом 3, абзацом другим пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норми частини четвертої статті 9 КАС України у системному зв`язку з пунктом 4 частини першої статті 170 КАС України.

9. На думку скаржника, висновок суду в частині того, що «під час розгляду справи № 400/5725/25 оцінка судом оскаржуваних дій відповідача на їх відповідність визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям мала відбуватися з урахуванням усіх обставин, які могли вплинути на оцінку їх правомірності, незалежно від доводів та підстав позову» ґрунтується виключно на припущенні, а не на встановлених фактах у цій справі.

10. Скаржник уважає, якщо припустити, що дійсно у справі № 400/5725/25 суд вийшов за межі позовних вимог та встановив інші обставини (підстави позову), які відмінні від тих, якими обґрунтовано позовні вимоги ОСОБА_1 (предмет позову), то це не позбавляє його права на звернення до суду з позовом у цій справі до того самого відповідача з таким самим предметом, але з інших підстав позову.

11. На переконання скаржника, норма частини четвертої статті 9 КАС України не підлягає застосуванню у системному зв`язку з пунктом 4 частини першої статті 170 КАС України, оскільки на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі суд не досліджує обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги в цій та іншій справі, а відтак не може давати їм оцінку.

12. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позиція інших учасників справи

13. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 Головне управління Національної поліції в Миколаївській області зазначило, що вважає оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій законними та такими, які ухвалені відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, відтак правових підстав для задоволення касаційної скарги немає.

14. У зв`язку з викладеним Головне управління Національної поліції в Миколаївській області просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі № 400/10889/25 залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рух касаційної скарги

15. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 02 березня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі № 400/10889/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Витребував справу № 400/10889/25 із Миколаївського окружного адміністративного суду.

16. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 400/10889/25 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

17. Перевіривши доводи касаційної скарги в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, та надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

18. Завданням адміністративного судочинства, в силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

19. Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

20. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

21. Таким чином, указана підстава для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

22. Тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

23. Сторонами в адміністративному процесі є позивач і відповідач.

24. Предмет адміністративного позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

25. Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем і відповідачем спірних правовідносин.

26. Визначаючи, зокрема, підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин і фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

27. Варто зауважити, що саме по собі виділення частини раніше заявлених вимог в окремий позов не виключає тотожності предмета спору, якщо така вимога вже була заявлена до того самого відповідача, ґрунтується на тому самому фактичному комплексі та спрямована на той самий матеріально-правовий результат.

28. Також не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі позивачу під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

29. Окрім того, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин і зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права, або наведення іншого праворозуміння таких норм.

30. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спір у справі № 400/10889/25 є тотожним, який вирішується у справі № 400/5725/25, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

31. Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 у червні 2025 року звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до РТЦК та Відділу поліції, у якому, зокрема, просив:

- не застосовувати до спірних відносин між ОСОБА_1 , РТЦК та Відділом поліції норми частини п`ятої статті 24, частини першої статті 37 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), частини першої статті 259, статті 260, пункту 1 частини другої статті 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року № 8073-Х в частині повноважень органів Національної поліції здійснювати адміністративне затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду, які суперечать Конституції України, а застосувати норми статті 8, частини другої статті 19, частини третьої статті 22, статті 29, частини першої статті 55, частини другої статті 64 Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу та забороняють Відділу поліції обмежувати гарантоване конституційне право на свободу та особисту недоторканість шляхом здійснення або вжиття заходів до здійснення адміністративного затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду;

- визнати протиправною обробку персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється Відділом поліції з використанням інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та інших інформаційних систем з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення РТЦК без вмотивованого рішення суду;

- зобов`язати Відділ поліції знищити персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оброблюються з використанням інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та інших інформаційних систем з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення РТЦК без вмотивованого рішення суду.

32. Порівняння змісту позовних вимог у справі № 400/5725/25 та у справі № 400/10889/25 свідчить, що в частині вимог до Відділу поліції вони ґрунтуються на одному й тому самому фактичному комплексі: надходженні до Відділу поліції звернення РТЦК від 04 квітня 2025 року, реєстрації цього звернення Відділом поліції, внесенні або фіксуванні відповідної інформації в інформаційних системах Національної поліції та обробці персональних даних позивача у зв`язку з таким зверненням.

33. В обох справах позивач пов`язує порушення своїх прав саме з обробкою Відділом поліції його персональних даних на підставі звернення РТЦК від 04 квітня 2025 року та просить застосувати один і той самий спосіб захисту щодо Відділу поліції: визнати таку обробку протиправною і зобов`язати відповідача знищити відповідні персональні дані.

34. Водночас те, що у справі № 400/5725/25 позов був пред`явлений також до РТЦК, не спростовує тотожності спору в частині вимог до Відділу поліції, оскільки саме в цій частині збігаються позивач, відповідач, предмет вимог і фактична основа спору.

35. За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій слушно виходили з того, що незважаючи на певні відмінності викладення, позовні вимоги до Відділу поліції у справі, що переглядається, та у справі № 400/5725/25 є однаковими, що, у свою чергу, не може бути підставою для повторного звернення позивача до суду з тими ж вимогами, до того ж відповідача, оскільки це свідчить про відсутність нового адміністративного спору.

36. Верховний Суд також ураховує, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 400/5725/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року скасовано.

Прийнято у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним звернення РТЦК від 04 квітня 2025 року до Відділу поліції щодо здійснення адміністративного затримання позивача та доставлення його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

37. В указаній постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 400/5725/25 суд апеляційної інстанції, зокрема, дійшов висновку, що оскільки РТЦК видав позивачу 06 травня 2024 року Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного із внесенням до нього інформації про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних з 01 червня 2005 року, то саме РТЦК повинен був забезпечити внесення відповідної інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Отже, наявність в АІТС Оберіг станом на 04 квітня 2025 року інформації про те, що позивач є порушником військового обліку, є результатом бездіяльності самого РТЦК щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних з 01 червня 2005 року. При вирішенні цього спору колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду врахувала, що дії чи бездіяльність РТЦК стосовно невнесення до відповідних інформаційних баз даних інформації про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних не є предметом оскарження в рамках цього спору. Таким чином, оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів встановила неправомірність звернення РТЦК до Відділу поліції 04 квітня 2025 року щодо здійснення адміністративного затримання позивача та доставлення його до РТЦК, то належним способом судового захисту в цьому випадку має бути визнання таких дій РТЦК протиправними.

38. Що стосується оцінки дій Відділу поліції щодо виконання такого звернення, то, враховуючи той факт, що Відділ поліції не здійснив реальних дій, направлених на адміністративне затримання позивача та його доставлення до ТЦК, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що Відділом поліції права, свободи та інтереси позивача у зв`язку із отриманим зверненням РТЦК порушені не були.

39. П`ятий апеляційний адміністративний суд також указав, що сам факт телефонного дзвінку до позивача 07 квітня 2025 року службовою особою Відділу поліції з інформацією про отримання вищевказаного звернення РТЦК з пропозицією добровільного прибуття, не створює реального порушення прав, свобод та інтересів позивача. Також не створюють реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача дії Відділу поліції стосовно фіксування у відповідних службових інформаційних базах тієї інформації, яка містилась в отриманому від РТЦК зверненні.

40. При цьому колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду звернула увагу на те, що Відділ поліції позбавлений можливості надавати правову оцінку зверненню РТЦК, яке надійшло до нього на підставі абзацу 1 частини першої статті 27 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки частина п`ята статті 24 Закону № 580-VIII зобов`язує Відділ поліції вживати дії, направлені на виконання такого звернення, без оцінки його правомірності.

41. Отже, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які заявлені до Відділу поліції.

42. Наведене свідчить, що на момент перегляду судом апеляційної інстанції ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року, у справі № 400/5725/25 вирішено питання щодо позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 до Відділу поліції у справі № 400/10889/25, а саме щодо:

- визнання протиправною обробки персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється Відділом поліції з використанням інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та інших інформаційних систем на підставі звернення у вигляді набору даних РТЦК 04 квітня 2025 року № У1848377, зареєстрованого Відділом поліції 04 квітня 2025 року за № 4282;

- зобов`язання Відділу поліції знищити персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оброблюються з використанням інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України та інших інформаційних систем на підставі звернення у вигляді набору даних РТЦК 04 квітня 2025 року № Е1848377, зареєстрованого Відділом поліції 04 квітня 2025 року за № 4282.

43. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спір у справі № 400/10889/25 та у справі № 400/5725/25 виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 4 частини першої статті 170 КАС України. У цій частині доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

44. Довід скаржника про те, що у справі № 400/10889/25 він навів інші підстави позову, не спростовує правильності висновків судів попередніх інстанцій, оскільки наведені ним відмінності стосуються переважно правового обґрунтування та способу викладення тих самих фактичних обставин. Нових юридично значущих фактів, які б змінювали фактичну основу спору з Відділом поліції, касаційна скарга не містить.

45. Інші доводи касаційної скарги, що зводяться до незгоди скаржника з оцінкою судами попередніх інстанцій характеру спірних правовідносин, тотожності заявлених вимог, не свідчать про неправильне застосування судами норм процесуального права.

46. Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу від 05 листопада 2025 року, залишену без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року, з додержанням норм процесуального права, відтак відсутні підстави для скасування таких рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

47. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

48. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

49. Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська