Справа № 320/9210/23
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа №320/9210/23

касаційне провадження № К/990/20355/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 (головуючий суддя - Беспалов О.О., судді - Парінов А.Б., Ключкович В.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтраст» (далі - позивач, Товариство, платник) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.11.2022 №113210715, №113220715.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на те, що суми податкового кредиту були сформовані ним по реальним правочинам, що пов`язані із його господарською діяльністю, господарські операції фактично відбулися, спричинили зміну активів та зобов`язань Товариства, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки ґрунтуються лише на припущеннях, не підтверджуються об`єктивними даними і не можуть слугувати підставою для висновків про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 01.02.2024 у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що платником безпідставно сформований податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Українська добувна компанія», оскільки у вказаних господарських операціях відсутня ділова мета, з урахуванням того, що надані Товариством т його контрагентом первинні бухгалтерські документи не відповідають вимогам діючого законодавства щодо форми та змісту таких документів та містять недостовірну інформацію. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження порушення платником вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з тих підстав, що Товариством на дату виникнення податкових зобов`язань не складено та не зареєстровано в установлені строки в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 5493583,00 грн.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 16.04.2024 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Управління від 22.11.2022 №113210715, №113220715.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Товариством правомірно включено до складу податкового кредиту суми за господарськими операціями із ТОВ «Українська добувна компанія», оскільки такі операції підтверджені належними первинними документами, з урахуванням того, що придбання гранітного щебню та відсіву було зумовлене укладення між позивачем та ТОВ «Будстар Груп» меморандуму про наміри від 23.02.2022, метою якого була реалізація проєкту спорудження логістичного терміналу на території Бучанського району Київської області. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі розірвання сторонами договору купівлі-продажу та повернення продавцю продукції має наслідком також і зменшення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткуванні податком на додану вартість, яке було правомірно сформоване позивачем за таким правочином, яке відбулося після проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства. Також, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що в подальшому договір купівлі-продажу № 0404 від 04.04.2022 було розірвано, а Товариством у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2023 року відкориговано дані свого податкового обліку, зокрема, задекларованого податкового кредиту по господарських операціях із ТОВ «Українська добувна компанія» у сторону зменшення.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження відповідач визначає положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права і відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України і зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, не надав оцінку укладеному між позивачем та ТОВ «Будстар Груп» меморандуму, який не є господарським договором і не є попереднім договором у розумінні статті 635 Цивільного кодексу України, статті 182 Господарського кодексу України, а відтак не створює юридичних наслідків і не відображається в бухгалтерському і податковому обліках платника податку.

Скаржник доводить, що наявність факту укладання і підписання між Товариством та ТОВ «Будстар Груп» меморандуму про наміри від 23.02.2022 не є належним доказом придбання позивачем гранітного щебня та відсіву з метою подальшого використання в господарській діяльності, що обумовлює наявність ділової мети такої господарської операції. Скаржник посилається на ненадання судом оцінки його доводам щодо невизначення місця зберігання товару і відсутності оплати протягом травня-червня 2022 за отриманий товар і надані послуги зберігання.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.06.2024 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28.04.2026 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 29.04.2026.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.07.2022 № від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (листопад - грудень 2021 року, січень - червень 2022 року), результати якої оформлені актом від 10.10.2022 №9806/10-36-07-15/03753740 (далі - акт перевірки), за висновками якого Товариством були порушені вимоги:

пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України, внаслідок чого платником завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного періоду, за червень 2022 року на суму 5493583,00 грн;

пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за червень 2022 року на загальну суму податку на додану вартість 5493583,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.11.2022:

№113210715, яким Товариству зменшено від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2022 року на суму 5493583,00 грн;

№113220715, яким до платника застосовано штраф за не реєстрацію податкових накладних у розмірі 3400,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням ДПС України від 26.01.2023 № 1936/6/99-00-06-01-05-06 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про вказані вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями із ТОВ «Українська добувна компанія», які, на думку контролюючого органу, не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. Контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку, що наявність факту укладання і підписання між Товариством та ТОВ «Будстар Груп» меморандуму про наміри від 23.02.2022 не є належним доказом придбання позивачем гранітного щебня та відсіву з метою подальшого використання в господарській діяльності, що обумовлює наявність ділової мети такої господарської операції, а не визначення місця зберігання товару і відсутність оплати протягом травня-червня 2022 року за отриманий товарі і надані послуги є підтвердженням нездійснення господарських операцій із ТОВ «Українська добувна компанія».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Між тим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Згідно з підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з абзацом 4 пункту 120-1.2 пункту 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-ХІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як було установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (покупцем) та ТОВ «Українська Добувна Компанія» (продавцем) був укладений договір від 04.04.2022 №0404 купівлі - продажу щебеневої продукції, за умовами якого ТОВ "Українська Добувна Компанія" зобов`язувалось поставити позивачу гранітний щебінь та відсів. Згідно з додатковою угодою № 1 від 04.04.2022 до договору купівлі - продажу від 04.04.2022 №0404 за погодженням сторін покупцю може бути надана відстрочка в оплаті поставленого товару строком до 180 банківських днів від дня відправки.

Також, судами встановлено, що фактично транспортування придбаного товару не здійснювалось, оскільки між позивачем (поклажодавцем) та ТОВ «Українська Добувна Компанія» (зберігачем) 04.04.2022 був укладений договір зберігання № 0404-1, за умовами якого контрагент позивача зобов`язувався тимчасово зберігати гранітний щебінь та відсів, переданий йому поклажодавцем у кількості згідно додатка до даного договору, і повернути це майно в цілості за заявкою поклажодавця. Пунктом 3 цього договору зберігання передбачено, що ТОВ «Українська Добувна Компанія! зобов`язується зберігати передане йому майно на належних йому складах з дотриманням правил складування і зберігання, нести відповідальність за втрату або ушкодження майна поклажодавця та повернути таке майно по першій вимозі. Зберігач не має права користуватись майном переданим йому на зберігання. Вартість послуг із зберігання майна складає 5000,00грн за календарний місяць (пункт 2 договору).

На підтвердження виконання умов договору зберігання позивачем надано до суду копію специфікації №1, перелік майна, що передається на зберігання та його вартість, копії актів прийму-передачі майна, що передається на зберігання, від 30.05.2022, копії актів надання послуг № 182 від 31.05.2022, №143 від 30.06.2022.

Судом апеляційної інстанції установлено, що наданими позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується придбання позивачем товарів з метою їх використання у господарській діяльності, надані первинні документи відповідають вимогам Закону №996-ХІV та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Крім того, матеріали справи містять довідку ГУ ДПС у Житомирській області від 08.02.2023 № 4/06-30-07-04/43222436 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Українська Добувна Компанія» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків Товариством, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.05.2022 по 30.06.2022», згідно інформації з якої дані податкових зобов`язань ТОВ «Українська Добувна Компанія» відповідають показникам податкового кредиту Товариства.

Як на підставу нереальності здійснення зазначених господарських операцій, відповідач посилається на відсутність ділової мети. З цього приводу суд апеляційної інстанції установив наступне.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема, у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому, не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

З визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

На обґрунтування завищення платником від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на додану вартість, контролюючий орган покликається на відсутність ділової мети використання придбаного товару у власній господарській діяльності. Управління зазначає про те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, що, на його думку, виключає можливість використання придбаної щебеневої продукції у власній господарській діяльності.

Однак, судом апеляційної інстанції установлено, що ні в акті перевірки, ні в суді апеляційної інстанції не наведено обґрунтувань, яким чином здійснення діяльності з розведення великої рогатої худоби виключає можливість використання у такій гранітного щебню та відсіву, що використовується для створення залізобетонних конструкцій, виробництва бетону, заливки підлогового покриття, а також для приготування суміші для асфальтування.

Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи обставини, що обумовили необхідність придбання гранітного щебню та відсіву, посилався на укладений між ним та ТОВ «Будстар Груп» меморандум від 23.02.2022, метою укладання якого вказано спільну реалізацію проекту спорудження логістичного терміналу на території Бучанського району Київської області.

Пунктом 5 вказаного меморандуму встановлено, що позивач бере на себе зобов`язання: із надання підходящої земельної ділянки, що належить йому на праві власності та за своїми параметрами відповідає меті меморандуму (площа земельної ділянки від 18 до 22га, під`їзна автомобільна дорога з твердим покриттям, бетоноване покриття ділянки з ущільненою основою та допустимим навантаженням не менше 12,5 т на вісь); забезпечує зміну цільового призначення земельної ділянки; забезпечує підготовку основи даної земельної ділянки відповідно до погоджених сторонами технічних параметрів; забезпечення фінансування вказаних заходів.

Факт наявності у Товариства земельних ділянок площею 17,9443 га та 28,7883 га у Бучанському районі Київської області підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2022 та від 23.02.2022.

Єдиною підставою для неврахування укладеного між суб`єктами господарювання меморандуму, контролюючий орган вказує не зазначення у цьому меморандумі конкретної адреси укладення Меморандуму, лише вказано м. Київ.

Поряд із цим, жодною правовою нормою не встановлено обов`язку сторін вказувати конкретну адресу укладення правочину. Відсутність у сторін правочину у власності та/або користуванні офісного приміщення у місті Києві не свідчить про відсутність можливості укласти правочин у цьому населеному пункті.

Також, як установлено судом апеляційної інстанції і підтверджено матеріалами справи, меморандум, яким сторонами погоджено спільне будівництво логістичного терміналу на території Бучанського району Київської області, був укладений 23.02.2022, з орієнтовним терміном реалізації - ІІІ квартал 2024 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24.02.2022.

При цьому, перевірку Товариства проведено у період з 23.09.2022 по 03.10.2022, через сім місяців, з моменту підписання меморандуму.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що визначаючи обсяги виконання зобов`язань за меморандумом, слід ураховувати не лише незначний проміжок часу, що сплинув з моменту його укладення до проведення перевірки, введення у цей часовий проміжок воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також непорушення позивачем строків виконання взятих на себе зобов`язань за меморандумом.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про ненадання позивачем достатніх підтверджуючих документів, які розкривають зміст меморандуму чи початку його реалізації.

Колегія суддів також приймає до уваги установлені судом апеляційної інстанції обставини щодо розірвання у подальшому договору купівлі-продажу №0404 від 04.02.2022, укладеного між позивачем та ТОВ «Українська добувна компанія», в підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено копію додаткової угоди від 16.01.2023 про розірвання договору купівлі-продажу щебеневої продукції № 0404 від 04.04.2022 та повернення її продавцю, накладні №1-57 від 16.01.2023 та від 30.01.2023 про повернення товару, акти прийому-передачі майна з відповідального зберігання від 16.01.2023, акт взаєморозрахунків від 31.01.2023.

Крім того, матеріали справи містять декларацію з податку на додану вартість за січень 2023 року та додаток 1 до неї - Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1), з яких вбачається, 0що Товариство відкоригувало податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «Українська добувна компанія» після розірвання договору купівлі-продажу №0404 від 04.02.2022.

Згідно з абзацом 1 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підпунктом 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України встановлено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Оскільки вказані події (повернення товару) та, відповідно, складання підтверджуючих документів відбувалось після проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вони не входили у предмет документальної позапланової виїзної перевірки Товариства.

В свою чергу, в межах цих правовідносин слід ураховувати особливості правового регулювання, зокрема, положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, що передбачає зменшення податкового зобов`язання донарахованого за цією нормою, в разі використання таких активів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, чого у даній справі встановлено не було.

Розірвання сторонами договору купівлі-продажу та повернення продавцю продукції наслідком має також і зменшення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, що, як було установлено судом апеляційної інстанції, і було сформовано позивачем за таким правочином.

Приймаючи до уваги встановлені судом апеляційної інстанції обставини у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач у доводах касаційної скарги не спростовує висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірності відображення у податковому обліку податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Українська добувна компанія». Відповідач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів стосовно реальності здійснення господарських операцій позивача з вказаним контрагентом, а також щодо укладеного Товариством з ТОВ «Будстар Груп» меморандуму, що знаходиться поза межами касаційного перегляду, виходячи з положень, встановлених частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева Р.Ф. Ханова В.В. Хохуляк