Справа № 280/1604/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 280/1604/24

адміністративне провадження № К/990/36802/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 280/1604/24

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року (суддя - Новікова І.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року (головуючий суддя - Шлай А.В., судді: Круговий О.О., Ясенова Т.І.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просила:

- визнати протиправними дії посадових осіб В/ч НОМЕР_1 щодо нарахування зниженого розміру додаткової винагороди позивачу за період з 01.03.2023 до 17.01.2024 (спірний період) за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між додатковою винагородою у розмірі 100 000 грн та 30 000 грн за період з 01.03.2023 до 17.01.2024 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

На обґрунтування позову позивачка зазначила, що разом із підрозділом брала участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони держави на території м. Херсон і прилеглих населених пунктів, виконуючи бойове завдання у складі НОМЕР_2 бригади територіальної оборони щодо утримання кругової оборони міста та недопущення форсування річки Дніпро збройними силами рф. При цьому зазначає, що підрозділи бригади перебували у першому ешелоні оборони. У січні 2024 року, згідно з бойовим наказом командира бригади, НОМЕР_3 батальйон було передислоковано до Донецької області. Водночас відповідач не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168), пропорційно часу участі у бойових діях.

Відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що така винагорода виплачується лише за перебування у визначених районах бойових дій, до яких м. Херсон і прилеглі території не віднесені.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 . Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 19 січня 2023 року № 58дск, НОМЕР_3 батальйону ТРО наказано прибути в район с. Чорнобаївка Херсонської області для переходу в оперативне підпорядкування НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони та зайняти бойові позиції.

Згідно з бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 22.01.2023 № 69дск, відповідно до головного завдання НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони - кругової оборони АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 батальйону ТРО наказано зайняти район оборони у АДРЕСА_1 та частини прилеглих населених пунктів, обладнати позиції для ведення можливого оборонного бою та протиповітряної оборони.

Надалі фактично зона відповідальності підрозділу НОМЕР_3 батальйону ТРО залишалася тією ж: Херсон і навколишні села, де особовий склад постійно ніс службу на лінії бойового зіткнення.

Згідно з бойовим наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 14.01.2023 № 180дск, 197 батальйон 18.01.2024 передислоковано в Донецьку область.

Згідно з довідкою В/ч НОМЕР_1 від 25.03.2024 року № НОМЕР_1, позивач у періоди з 20.07.2022 по 20.11.2022, з 28.11.2022 по 03.05.2023, з 14.05.2023 по 08.08.2023, з 14.08.2023 по 23.12.2023, з 05.01.2024 по 05.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах с-ща Зарічне Комишуваської селищної громади Запорізької області, м.Херсон, с-ща Зеленівка Херсонської територіальної громади Херсонської області, с.Костянтинопіль Великоновосільківської селищної громади Донецької області.

Підставою для видачі зазначено: наказ командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 118 від 20.07.2022, № 21 від 21.01.2023, № 18 від 18.01.2024, витяг з журналу бойових дій В/ч НОМЕР_1 (№ 1 дск від 24.02.2022, р.н.№ 25 дск від 20.08.2022, р.н.№ 43 дск від 04.03.2023, р.н. № 52 дск від 09.05.2023, р.н. № 58 дск від 04.07.2023, р.н. № 63 дск від 24.08.2023, р.н. № 66 дск від 21.10.2023, № 67 дск від 08.12.2023, № 187 дск від 24.01.2024, № 189 дск від 01.02.2024).

Відповідно до наданого позивачем табелю про грошове забезпечення, у січні - березні 2023 року включно позивач отримував додаткову винагороду в розмірі до 100 000 грн, а з квітня 2023 року розмір додаткової винагороди позивача зменшився до 30 000 грн на місяць.

Уважаючи, що відповідач виплатив додаткову винагороду не в повному обсязі, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що позивач не має права на виплату 100 000 грн відповідно до Постанови КМУ №168, оскільки жодного документа, який б підтверджував безпосередню участь позивача у бойових діях (зокрема перебування в районі проведення воєнних (бойових) дій) у визначені періоди суду не надано.

Суд першої та апеляційної інстанцій зауважили, що сам факт несення позивачем військової служби на території м. Херсон Херсонської міської територіальної громади під час дії воєнного стану у період з 01 березня 2023 року по 17 січня 2024 року не створює для відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

Суди попередніх інстанцій урахували, що в період з 01 лютого по 25 лютого 2023 року, з 01 квітня по 30 квітня 2023 року, з 01 травня по 31 травня 2023 року, з 01 серпня по 31 серпня 2023 року, з 01 жовтня по 31 жовтня 2023 року, з 01 листопада по 30 листопада 2023 року, з 01 грудня по 31 грудня 2023 року м. Херсон Херсонської міської територіальної громади наказами Головнокомандувача Збройних Сил України не визначений районом ведення воєнних (бойових) дій.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до "Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, з 01 травня 2023 року Херсонська міська територіальна громада відноситься до територій де припинена можливість бойових дій.

На підставі цього суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість вимог щодо нарахування та виплати позивачці додаткових сум за спірний період і відмовили у задоволенні позову.

IV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції.

Позиція інших учасників справи

Позивачка подала касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року та прийняти нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), а саме тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права через відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах абзацу другого пункту 1-1 Постанови КМУ № 168 та абзаців 1, 2, 3 пункту 2 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Позивач наполягає, що зазначені норми мають неоднозначний зміст: з одного боку - пов`язують виплату 100 000 грн із перебуванням у районах бойових дій, а з іншого - передбачають її за виконання бойових (спеціальних) завдань у першому ешелоні оборони, навіть поза такими районами. Крім того, наявна колізія між Переліком територій бойових дій Мінреінтеграції № 309 та наказами Головнокомандувача, які по-різному визначають статус одних і тих самих територій. Відповідно, позивач не може бути позбавлений виплати додаткової винагороди за Постановою КМУ № 168 через неоднакове трактування норм.

Позивач наголошує, що в аналогічних спорах щодо виплати додаткової винагороди сформувалися різні висновки судів апеляційної інстанції за однакових фактичних обставин, що свідчить про відсутність єдиного правозастосовчого підходу. Касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної практики щодо правильного застосування норм, що визначають підстави отримання додаткової винагороди під час дії воєнного стану, відповідно до Постанови КМУ № 168.

Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Губської О.А., суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М., від 10 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

У зв`язку з обранням судді Губської О.А. до Великої Палати Верховного Суду здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та визначено склад колегії: судді-доповідача Соколова В.М., суддів Загороднюк А.Г., Єресько Л.О.

Відповідач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

V. Джерела права й акти їх застосування

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно з уведенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 цієї постанови (в редакції станом на 07 березня 2022 року) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову КМУ № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.

У пункті 1 Окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; .

У пункті 3 цього Окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 цієї директиви Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення від 07 березня 2022 року № 248/1217).

Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року № 43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» до пункту 1 внесено зміни, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора».

Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233 (який застосовується з 01 лютого 2023 року), внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», за пунктом 2 розділу ХХХІV якого на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; .

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) .

З 29.09.2023 року наказом Міноборони України від 26.09.2023 № 566 Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - наказ № 566) пункт 2 Розділу XXXIV Порядку № 260 було викладено в такій редакції: на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою № 168 виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); .

50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах) .

Незмінним залишалися інші пункти Порядку № 260, зокрема, щодо визначення районів ведення воєнних (бойових) дій, складу діючих угруповань та документів на підставі яких здійснюється підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів .

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачці, як військовослужбовцю Збройних Сил України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, у розмірі до 100 000,00 грн за період з 01.03.2023 року по 17.01.2024 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій рішення про відмову у задоволенні позову мотивували тим, що позивачкою документально не підтверджено її безпосередньої участі у спірному періоді у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що давало б їй право на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168.

Також суди дійшли висновку про те, що територія м. Херсона, Херсонської міської територіальної громади де позивачка проходила службу, згідно з рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, не була віднесена до районів ведення воєнних (бойових) дій, а відтак підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у спірний період відсутні.

Верховний Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом, зокрема у постановах від 27 березня 2025 року у справі № 340/3094/24, від 02 жовтня 2025 року у справі № 560/14120/24, від 27 листопада 2025 року у справі № 280/11142/24, від 18 березня 2026 року № 420/7065/24 та від 19 лютого 2026 року № 280/1810/24 уже сформовано правові висновки щодо застосування постанови №168, згідно з якими вирішальним для набуття права на збільшену додаткову винагороду є не лише формальне віднесення території до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій, а насамперед характер виконуваних військовослужбовцем завдань, ступінь залучення до бойової діяльності та реальні умови проходження служби.

У зв`язку із цим посилання судів попередніх інстанцій виключно на територіальний критерій без урахування фактичних обставин служби позивача не узгоджується з підходом, сформованим Верховним Судом у вказаних постановах.

Надаючи оцінку висновкам судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності належних доказів безпосередньої участі позивачки у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, Верховний Суд вказує на передчасність такого висновку з огляду на те, що він ґрунтується на неповністю установлених обставинах справи.

За приписами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (частина п`ята статті 77 КАС України).

Суди дійшли висновку про відсутність документів для підтвердження фактів безпосередньої участі позивачки у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів у спірний період без належного з`ясування обставин, щодо яких виник спір та не надали відповіді на ключове питання, яке стало підґрунтям спору та спонукало позивачку звернутися до суду: які саме завдання, за якою посадою та в якому місці виконувала військовослужбовець ОСОБА_1 , яка з 19.01.2023 проходить службу у бойових та забезпечуючих підрозділах НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_2 окремої бригади ТРО (В/ч НОМЕР_1 ), і якими доказами це підтверджується.

Тобто, якщо позивач протягом періоду, щодо якого виник спір, проходив військову службу, але не виконував бойових завдань чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови КМУ №168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у (збільшеному) розмірі до 100 000 грн, то які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу та/або де проходив службу у цей час.

Основним доводом позивачки у позовній заяві було те, що, починаючи з січня 2023 року військовослужбовці НОМЕР_3 окремого батальйону НОМЕР_2 бригади, у складі якої позивачка проходить службу, виконують бойові завдання - кругової оборони м. Херсону. 197 батальйону ТРО наказано зайняти район оборони у АДРЕСА_1 та частині прилеглих населених пунктів, та обладнати позиції для ведення можливого оборонного бою та протиповітряної оборони. Поряд з цим позивачка посилається на те, що В/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 батальйону ТРО НОМЕР_2 окремої бригади ТРО), зокрема весь її особовий склад виконував бойові завдання в першому ешелоні оборони, що підтверджується: бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 15.02.2023 № 190, відповідно до якого, зокрема, НОМЕР_3 батальйону ТРО наказано наступне: «КСП батальйонів першого ешелону обороті розміщуються на відстані 1,5-2 км. від переднього краю оборони»; розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 24.02.2023 №2052дск, відповідно до якого, відповідно до забезпечення якісної підготовки до оборони м. Херсон, всім батальйонам, зокрема і НОМЕР_3 батальйону ТРО, до 28.02.2023 завершити фортифікаційне обладнання позицій першої смуги оборони; розпорядженням командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 31.08.2023 № 1778дск, від 27.08.2023 № 1763дск, від 26.08.2023 № 1755дск, та ін.

Про наведені обставини позивачка указувала і в апеляційній скарзі.

Однак суди попередніх інстанцій не надали оцінку вказаним доводам позивачки про виконання нею бойових завдань у межах службових обов`язків для виконання загально батальйонного бойового завдання в першому ешелоні оборони. Відмовляючи у задоволенні позову, вони обмежились формальним посиланням на відсутність документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях, зокрема через те, що відповідна територія не була віднесена до районів ведення бойових дій.

Водночас суди залишили поза увагою бойові розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади ТРО, які є ключовими для встановлення характеру виконуваних завдань, а також не врахували, що такі документи поряд із журналами бойових дій та рапортами командирів можуть підтверджувати участь військовослужбовця у виконанні бойових завдань. Ігнорування цих доказів свідчить про формальний підхід до оцінки обставин справи.

Не з`ясували суди характер виконуваних позивачкою завдань та не встановили, чи належать вони до переліку бойових (спеціальних) завдань, визначених дорученням МОУ від 23 червня 2022 № 912/з/29, а також не дослідили обставини складання або відсутності рапортів щодо її участі у бойових діях у спірний період.

Суди попередніх інстанцій не прийняли як належний доказ довідку Військової частини НОМЕР_1 № 973 від 25 березня 2024 року, встановивши, що вона видана за формою, затвердженою постановою КМУ № 413 від 20 серпня 2024 року, та є підставою для надання статусу учасника бойових дій, а не документом, що підтверджує право на додаткову винагороду за постановою КМУ № 168.

Водночас такий підхід не узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. Зокрема, у справі №260/3637/23 Верховний Суд наголосив, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях не повинно бути надмірно обмеженим, а документи, які не повністю відповідають встановленим вимогам через формальні недоліки, можуть бути достатніми для підтвердження права на додаткову винагороду. Відповідно до правових позицій, викладених у постановах від 21.03.2024 у справі № 560/12539/22, від 28.05.2024 у справі № 560/1200/23 та інших, довідка командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець, є належним підтвердженням його участі у бойових діях, а відповідальність за її зміст несе уповноважений командир, який її видав. При цьому зміст такої довідки може бути поставлений під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного спотворення фактичних даних.

Верховний Суд у справі № 200/4100/23 постанова від 05.08.2024 наголосив, що суди повинні перевіряти, чи підтверджує видана довідка участь військовослужбовця у бойових діях у визначений період, розглядаючи її разом з іншими доказами.

Таким чином, суди мали оцінити наявну довідку у сукупності з іншими матеріалами справи, з`ясувати підстави її видачі, зіставив інформацію з матеріалів справи з даними довідки, чого зроблено не було.

У постанові від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, Суд погоджується з доводами касаційної скарги щодо передчасності висновків судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на приписи статті 353 КАС України касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам першої та апеляційної інстанцій необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року скасувати, а справу № 280/1604/24 направити на новий судовий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько