Справа № 500/2774/26
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/2774/26

01 травня 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тор Тернопіль» до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тор Тернопіль» (далі Товариство, позивач, заявник) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області (далі Головне управління, відповідач) про визнання протиправними та скасування таких рішень Головного управління:

від 16.04.2026 № 47, № 48, № 49 про накладення штрафу у розмірі по 4250 грн;

від 16.04.2026 № 63, № 64, № 65 про накладення штрафу у розмірі по 1700 грн;

від 16.04.2026 № 6, № 7, № 8 про зупинення розповсюдження реклами.

Одночасно з позовною заявою представник Товариства подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію рішень від 16.04.2026 № 47, № 48, № 49, № 63, № 64, № 65 про накладення штрафу та від 16.04.2026 № 6, № 7, № 8 про зупинення розповсюдження реклами до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Така заява обґрунтована тим, що за змістом оскаржуваних рішень про накладання штрафу у разі їх невиконання у зазначений строк сума штрафу стягується в судовому порядку відповідно до законодавства. А у рішеннях про зупинення розповсюдження реклами є посилання на норми Закону України «Про адміністративну процедуру» про те, що у разі якщо адміністративний акт не виконано зобов`язаною особою - адресатом адміністративного акта у встановлений адміністративним органом строк і передбачена таким актом дія не може бути виконана іншою особою, адміністративний орган виносить постанову про накладення на зобов`язану особу грошового стягнення у розмірі (якщо інше не передбачено законом): від 175 до 1765 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - стосовно фізичних осіб - підприємців, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, юридичних осіб. В оскаржуваних рішеннях про зупинення розповсюдження реклами вказано вимогу про необхідність повідомлення про виконання рішень до 30.04.2026.

Заявник зазначає, що під час оскарження вищевказаних рішень в цій справі, Головне управління має всі права (повноваження) приймати рішення щодо накладення додаткового грошового стягнення на позивача у зв`язку з невиконанням рішень, які оскаржуються в цій справі. Надалі відповідач може звертати такі постанови для примусово виконання до органів державної виконавчої служби. Як наслідок, наявний ризик як застосування значних додаткових штрафних санкцій до позивача щодо рішень, які оскаржуються в цій справі, так і ризик арешту банківських рахунків, іншого майна позивача і фактичного примусового стягнення з позивача штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які є обов`язковими відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» шляхом списання грошових коштів з рахунків позивача.

За таких обставин, заявник вважає, що наявні правові підстави і, відповідно, нагальна необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову, а саме: зупинення дії оскаржуваних в цій справі рішень до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

На час вирішення заяви про забезпечення позову питання відкриття провадження у справі за позовом Товариства до Головного управління про визнання протиправними та скасування рішень не вирішено.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до таких висновків.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 2 частини першої статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 151 КАС України визначено способи забезпечення позову, Так, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Необхідно зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Водночас для застосування таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них з точки зору процесуального закону є необхідною передумовою для їх вжиття судом за клопотанням позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі №990/99/22 вказала, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Факт прийняття відповідачами рішень, які, на думку позивача, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

При цьому суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстави унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі невжиття таких заходів повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, поза обґрунтованим сумнівом, порушує права, свободи або інтереси позивача і що вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Важливим є саме момент об`єктивного існування наведених ризиків.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, забезпечувати ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу, тощо.

Ухвала про забезпечення позову повинна бути вмотивована судом, зокрема, із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Предметом дослідження у межах спірних правовідносин є правомірність рішень Головного управління:

від 16.04.2026 № 47, № 48, № 49 про накладення штрафу у розмірі по 4250 грн;

від 16.04.2026 № 63, № 64, № 65 про накладення штрафу у розмірі по 1700 грн;

від 16.04.2026 № 6, № 7, № 8 про зупинення розповсюдження реклами.

В оскаржуваних рішеннях про накладення штрафу вказано, що: у разі невиконання рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у зазначений строк сума штрафу стягується в судовому порядку відповідно до законодавства. Одночасно зазначено про порядок оскарження такого рішення до органу вищого рівня або адміністративного суду та строк оскарження 30 днів.

Отож у даному випадку зі змісту вже самих рішень видно, що у разі несплати суб`єктом господарювання (рекламодацем) самостійно штрафу його стягнення проводиться лише на підставі судового рішення. На даний час відсутні докази звернення Головного управління до суду про стягнення штрафу у судовому порядку, тим паче, що ще не закінчився строк на оскарження рішень про накладення штрафу.

Водночас навіть у випадку звернення Головного управління до суду з позовом про стягнення штрафу з Товариства, то існують процесуальні інструменти для зупинення провадження в такій адміністративній справі до розгляду справи щодо оскарження рішень про накладення штрафу.

Жодних негативних наслідків для позивача на даний час не має, не може настати, а усі обґрунтування заявника у цій частині є надуманими та непереконливими.

Щодо рішень про зупинення розповсюдження реклами, то такими Головне управління вимагає від Товариства зупинити розповсюдження реклами, вказаної у цих рішеннях; про виконання повідомити в термін до 30.04.2026. Також у цих рішеннях повідомлялося, що відповідно до ч.1 cт. 93 Закону України «Про адміністративну процедуру» захід впливу повинен відповідати меті, з якою забезпечується виконання адміністративного акта. Захід впливу обирається таким чином, щоб шкода для зобов`язаної особи та для суспільства була мінімальною. Згідно із ч.1 cт.96 Закону України «Про адміністративну процедуру» у разі якщо адміністративний акт не виконано зобов`язаною особою - адресатом адміністративного акта у встановлений адміністративним органом строк і передбачена таким актом дія не може бути виконана іншою особою, адміністративний орган виносить постанову про накладення на зобов`язану особу грошового стягнення у розмірі (якщо інше не передбачено законом): від 175 до 1765 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - стосовно фізичних осіб - підприємців, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, юридичних осіб.

Найперше суд зазначає, що заява про забезпечення позову подана до суду 30.04.2026, тобто в останній день строку, в який заявник мав зупинити розповсюдження реклами.

По друге, у даному випадку застосування подальших штрафів, тобто подальших негативних наслідків для Товариства залежить від нього самого, якщо він не виконає вимоги оскаржуваних рішень про зупинення розповсюдження реклами. Позивач ознайомлений з такими негативними наслідками і самостійно може запобігти їх настанню.

Суд зазначає, що забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту заявнику до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Заявник не наводить конкретних доводів та не надає доказів про настання негативних наслідків для нього у разі незупинення оскаржуваних рішень, а лише обмежився своїми припущеннями та фактично невиконанням рішень про зупинення розповсюдження реклами.

Також до розгляду справи по суті спору відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність рішень відповідача та/або очевидне порушення прав позивача такими рішеннями. Правову оцінку діям та рішенням відповідача буде надано судом за результатами розгляду справи по суті при дослідженні усіх доказів стосовно обставин справи.

Також суд враховує висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, зазначені у постанові від 01.06.2022 у справі №380/4273/21, в якій було викладено підхід при розгляді питань забезпечення позову у справах про оскарження постанов про накладення штрафів, який зводиться до такого.

« 42. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

43. Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.

44. Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

45. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

46. Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку».

Заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

З доводів заявника не прослідковується наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову й вимагав невідкладного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві. Необхідності вжиття таких заходів у цьому конкретному випадку не доведено.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що передбачені частиною другою статті 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі відсутні, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 153, 154, 156, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тор Тернопіль» до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 01 травня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.