Справа № 500/1416/26
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2026-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1416/26

22 квітня 2026 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського МУ Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з майна, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до запису про обтяження №47615561 від 04.07.2019;

зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з майна відповідно до запису про обтяження №47615561 від 04.07.2019 та забезпечити внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення такого обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо про існування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №47615561 від 04.07.2019, яким зареєстровано арешт майна боржника на підставі постанови державного виконавця від 21.04.2009.

Зазначений арешт накладено на все майно підприємства, за винятком будівлі пекарні. ТОВ «ПЕРСПЕКТИВА-2» є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ВАТ «Перспектива-1», ПрАТ «Перспектива 1». Саме тому наявність такого арешту безпосередньо обмежує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Наявність такого обтяження фактично унеможливлює повноцінне здійснення господарської діяльності, укладення цивільно-правових правочинів щодо майна, а також порушує гарантоване законом право власності позивача.

Позивач звернувся до відповідача із заявою №5 від 11.02.2026 щодо зняття арешту з нерухомого майна, у якій просив надати інформацію щодо виконавчого провадження, у межах якого застосовано обтяження, та вжити заходів щодо зняття арешту з майна.

Листом від 20.02.2026 №1644/03.1-23 відповідач повідомив, що згідно із інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень у відповідному органі державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження, у яких боржниками виступали ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива» та ВАТ «Перспектива-1», . При цьому у вказаному листі зазначено, що частина виконавчих проваджень була виконана фактично, а інша частина завершена у зв`язку із поверненням виконавчих документів стягувачам.

Не погодившись із відмовою відповідача, та враховуючи що протягам тривалого часу не знятого арешту на майно боржника, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено справу розглядати суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України.

Відповідач правом на подання відзиву скористався та зазначив, що заперечує проти позовної заяви з огляду на наступне.

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області перебували виконавчі провадження, згідно яких боржником виступало ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ВАТ «Перспектива 1», . Частина виконавчих проваджень виконана фактично, а частина завершена у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу, що в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює зняття арешту з майна.

Принагідно інформує, що станом на момент подання відзиву, відкриті виконавчі провадження, де боржником є ТОВ «Перспектива-2», ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ПрАТ "Перспектива 1" та ВАТ «Перспектива-1» () на виконанні у Відділ не перебувають.

Одночасно інформує, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не має можливості надати копії матеріалів виконавчого провадження, в межах якого винесена постанова №б/н від 21.04.2009 про арешт майна боржника, оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 №2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документам в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки і підлягають знищенню після закінчення строків їх зберігання.

Отже, відповідач просить відмовити в задоволені позовної заяви ТОВ «Перспектива-2» у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт майна ДП Сільськогосподарське підприємство «Перспектива» за номером запису про обтяження 32242037 від 04.07.2019, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 21.04.2009, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (а.с.24).

На заяву позивача №5 від 11.02.2026 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України листом від 20.02.2026 № 1644/03.1-23 повідомив про те, що з автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі перебували виконавчі провадження, де боржником виступало ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ВАТ «Перспектива 1», .

Вказує, що частина виконавчих проваджень виконана фактично, а частина завершена у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу, що в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює зняття арешту з майна. Зазначає також, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Тому приходить до висновку, що у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття накладеного на майно боржника арешту.

На виконання ухвали суду від 17.03.2026 про витребування додаткових доказів у справі ГУ ДПС у Тернопільській області надало інформацію, з якої слідує, що станом на 01.04.2026 у ГУ ДПС у Тернопільській області відсутні відомості про повернення органами виконавчої служби виконавчих листів у справах про стягнення податкового боргу з ТОВ «Перспектива-2», ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ПРАТ "Перспектива 1" та ВАТ «Перспектива-1» ().

Водночас, контролюючий орган повідомив, що згідно відомостей ІКС «Податковий Блок» у ТОВ "Перспектива-2" () податковий борг та заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску відсутня, що підтверджується витягом з ІКС «Податковий блок»: Зведена ІКП». (а.с. 52)

Також суд зазначає, що ГУ ДПС у Тернопільській області не заявлено клопотань про необхідність залучення до участі у справі.

Ухвалою від 17.03.2026 витребувано докази від Бучацького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо наявності виконавчих проваджень про стягнення боргу з ТОВ «Перспектива-2», ДП «Перспектива», ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ПРАТ "Перспектива 1" та ВАТ «Перспектива-1» (), на виконання якої надійшла інформація про відсутність таких. (а.с. 47)

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору є бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає у не знятті арешту з майна боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку оскаржуваним постановам на предмет їх правомірності, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Щодо відмінності у найменуванні позивача ТОВ «Перспектива-2» та найменуванні особи, майно/права якої обтяжуються: ДП Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», суд зазначає наступне.

Як слідує із змісту позовної заяви ТОВ «ПЕРСПЕКТИВА-2» є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП «Сільськогосподарське підприємство «Перспектива», ВАТ «Перспектива-1», ПрАТ «Перспектива 1», що підтверджується відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів позовної заяви суд виходить з таких міркувань.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження", в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Подібні за змістом положенням містилися у ст. 25 закону України "Про виконавче провадження" у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно позивача.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону №1404-VІІІ підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Зі змісту норм Закону №1404-VІІІ вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У цій справі спір виник у зв`язку з тим, що на заяву представника позивача від 11.02.2026 про зняття арешту у зв`язку із відсутністю виконавчих донтів на виконанні відповідача державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

При цьому доказів наявності незавершених виконавчих проваджень відносно позивача відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Суд вважає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), має застосовуватися виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових вимог з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Незняття відповідачем арешту з майна ТОВ «Перспектива-2» за наявних обставин є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, враховуючи положення статті 245 КАС України для ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна ТОВ «Перспектива-2».

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб, який гарантуватиме відновлення прав позивача.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.03.2026 №48. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 3328 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 258, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягає у не знятті арешту з майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2", накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.04.2009, номер запису про обтяження 32242037, індексний номер рішення 47615561 від 04.07.2019.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2", який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.04.2009, номер запису про обтяження 32242037, індексний номер рішення 47615561 від 04.07.2019.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" судовий збір у розмірі 3328 грн за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива-2" (місцезнаходження: вул. Горішня, 79, с. Трибухівці (Бучацький), Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48431 );

відповідач:

- Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського МУ Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76019 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.