Справа № 826/15001/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у м.Києві на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріада 2003" до Головного управління ДПС України у м.Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у м.Києві (правонаступником якого є ГУ ДПС у м.Києві), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017 №, №, №, №00316/1404 та №.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у м.Києві форми "Р" № від 30.06.2017, в частині нарахування податкового зобов`язання, в розмірі 531900,00 грн та штрафних санкцій в розмірі 103590,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у м. Києві форми "Р" № від 30.06.2017, в частині нарахування податкового зобов`язання в розмірі 559640,00 грн та штрафних санкцій в розмірі 10340,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані не підтвердженням господарських операцій позивача з контрагентами, внаслідок чого відсутні підстави для їх відображення в податковому обліку і формування податкового кредиту та витрат, що призвело до заниження грошового зобов`язання з ПДВ і податку на прибуток.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що господарській операції з контрагентами дійсно відбулись, що підтверджується первинними документами, внаслідок чого у товариства виникло право на формування об`єктів оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Відповідач був належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, однак явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 27.04.2017 по 15.05.2017 посадовими особами ГУ ДФС в м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Тріада 2003" (код 32302926) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 29 травня 2017 року №197/26-15-14-02-02/32302926 (а.с.23-117 т.1).

В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем:

- пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, пп. 44.1 п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.5 ст. 135 ПК України, п. 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 728407 грн. в т.ч. за 2014 рік на суму 79290,00 грн., за 2015 рік на суму 349442,00 грн., за 2016 рік на суму 299675,00 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість на загальну суму 688114,00 грн. в т.ч. по періодам: за жовтень 2014 року на суму 57417,00 грн., за січень 2015 року на суму 38940,00 грн., за лютий 2015 року на суму 21414,00 грн., за березень 2015 року на суму 5905,00 грн., за квітень 2015 року на суму 42313,00 грн., за травень 2015 року на суму 47280,00 грн., за червень 2015 року на суму 20878,00 грн., за серпень 2015 року на суму 95200,00 грн., за вересень 2015 року на суму 21600,00 грн., за листопад 2015 року на суму 15890,00 грн., за грудень 2015 року на суму 43800,00 грн., за січень 2016 року на суму 60596,00 грн., за лютий 2016 року на суму 121703,00 грн., за березень 2016 року на суму 20276,00 грн., за квітень 2016 року на суму 47402,00 грн., за червень 2016 року на суму 27500,00 грн.;

- п.201.10 ст. 201 ПК України, порушено термін реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість за листопад 2016 року;

- п. 51.1 ст. 51, пп. 176.2 "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого встановлено подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за період з 01.01.2014 по 31.12.2016;

- п. 2.8 глави 2 п. 3.5 глави "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 із змінами та доповненнями та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.01.2005 №40/10320.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС в м.Києві складено податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017 (а.с.18-22 т.1):

- № форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 860143,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 688114,00 грн та за штрафними санкціями - 172029,00 грн;

- № форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 823149,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 728407,00 грн та за штрафними санкціями - 94742,00 грн;

- № форми "Н", яким за затримку реєстрації податкових накладних застосовано штраф на суму 1562,00 грн;

- №00316/1404 форми "С", яким за порушення норм з регулювання обігу готівки застосовано штрафні санкції на суму 25580,32 грн;

- № форми "ПС", яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність формування показників податкової звітності за результатами здійснення ним господарської діяльності із контрагентами ТОВ "АНТАВА ТРЕЙД", ТОВ "Транс-трейд лоджістік" (змінено назву на ТОВ "МАШБУДСЕРВІС"), ТОВ "УКРБУДМОНТАЖЛЮКС", ТОВ "ЛАМЕЛ ЮЕЙ", ТОВ "СУЧАСНЕ СВІТЛО" та ТОВ "ЗІРКОВІ МРІЇ".

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); й) індивідуальний податковий номер.

В силу вимог п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З акту перевірки позивача вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про документальне не підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ "АНТАВА ТРЕЙД", ТОВ "Транс-трейд лоджістік" (теперішня назва ТОВ "МАШБУДСЕРВІС"), ТОВ "УКРБУДМОНТАЖЛЮКС", ТОВ "ЛАМЕЛ ЮЕЙ", ТОВ "СУЧАСНЕ СВІТЛО", ТОВ "ЗІРКОВІ МРІЇ", ТОВ "СВОН-ФЛАЙТ", ТОВ "ПАУЕР СІТІ ГРУП" та ТОВ "ПРОДТЕХНОЛОДЖИ ЛТД".

При цьому, по господарським операціям позивача з ТОВ "СВОН-ФЛАЙТ", ТОВ "ПАУЕР СІТІ ГРУП", ТОВ "ПРОДТЕХНОЛОДЖИ ЛТД" суд першої інстанції дійшов висновку про їх безтоварність та в цій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що до зареєстрованих видів діяльності ТОВ «Тріада 2003» за КВЕД належать: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний) 17.29 Виробництво інших виробів з паперу та картону 18.12 Друкування іншої продукції 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

В межах своєї господарської діяльності між позивачем та ТОВ "АНТАВА ТРЕЙД" 06.10.2014 укладено договір поставки № 28-10, за умовами якого ТОВ "АНТАВА ТРЕЙД" - постачальник, зобов`язується поставити у визначений термін, передбачений цим договором іншій стороні - покупцеві обладнання, згідно зі специфікацією, що є невід`ємною частиною цього договору (далі - обладнання), а покупець зобов`язується прийняти вказане обладнання та оплатити за нього визначену цим договором грошову суму. Сума договору складається з суми специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. Поставка обладнання здійснюється силами і за рахунок постачальника. Місце поставки: смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 30. Оплата обладнання здійснюється покупцем протягом 12 місяців з відтермінуванням першого платежу на 30 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок на підставі виставленого рахунку-фактури (а.с.209-212 т.1).

З метою підтвердження виконання умов вказаного договору щодо придбання позивачем друкованої машини «HEIDELBERG 102 ZP» (вживана) матеріали справи містять копії специфікації обладнання від 08.10.2014, видаткової накладної №2010-1 від 20.10.2014, рахунку-фактури №СФ-2010-1 від 20.10.2014, товарно-транспортну накладну №126 від 20.10.2014 (а.с.213-216).

Також, 03.11.2014 позивач уклав з ТОВ "УКРБУДМОНТАЖЛЮКС" (продавець) договір купівлі-продажу № 03-11, предметом якого є зобов`язання продавця поставити у визначений термін, передбачений цим договором іншій стороні - покупцеві обладнання, згідно зі специфікацією, що є невід`ємною частиною цього договору (далі - обладнання), а покупець зобов`язується прийняти вказане обладнання та оплатити за нього визначену цим договором грошову суму. Поставка обладнання здійснюється силами і за рахунок постачальника. Місце поставки: смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 30. Оплата обладнання здійснюється протягом 12 місяців з відтермінуванням першого платежу на 30 календарних днів з дати підписання сторонами видаткової накладної, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок, на підставі виставленого рахунку-фактури (а.с.217-220 т.1).

На підтвердження виконання цього договору купівлі-продажу щодо придбання різальної машини «ADAST MAXIMA» (вживана) позивачем надано до матеріалів справи копії специфікації обладнання від 04.11.2014, видаткову накладну №0312-1 від 03.12.2014, рахунку - фактури №СФ-0112-1 від 01.12.2014, товарно-транспортної накладної №12 від 03.12.2014 (а.с.221-224 т.1).

Позивач уклав з ТОВ "ЛАМЕЛ ЮЕЙ" (постачальник) договір поставки №15-12 від 15.12.2014, згідно з яким постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар партіями в асортименті та кількості, згідно видаткових накладних у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов`язується своєчасно проводити оплату за товар та приймати його на умовах, в порядку та в строки, передбачені цим договором. Постачальник гарантує, що від є власником товару, який поставляється за цим договором, також гарантує, що товар не є проданим, переданим, заставленим третім особам, не знаходиться під арештом, судових справ та інших заборон щодо його відчуження немає, товар не є обтяженим ніякими зобов`язаннями, жодними претензіями третіх осіб. Покупець зобов`язується своєчасно, але не пізніше ніж за 10 календарних днів до обумовленої поставки, сповіщати постачальника про свій намір здійснити чергову закупівлю товару, а також можливі дати відправки конкретної партії товару на його адресу, шляхом оформлення замовлення в якому зазначає кількість, асортимент товару, дата поставки товару, тощо. Замовлення передається Постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним, тощо). Постачальник на основі отриманого замовлення і за наявності товару на складі складає Рахунок та виставляє його покупцю. Поставка товару здійснюється транспортом покупця. Постачальник зобов`язується здійснити поставку протягом семи робочих днів з моменту виставлення рахунку покупцю (а.с.225-228 т.1).

Виконання умов вказаного договору з придбання інформаційних наклейок та гофроящиків підтверджується поданими до суду копіями специфікації №1 від 12.01.2015, специфікації №2 від 11.02.2015, видаткової накладної №260101 від 26.01.2015, рахунку-фактури №СФ-260101 від 26.01.2015, видаткової накладної №290101 від 29.01.2015, рахунку-фактури №СФ-290101 від 29.01.2015, видаткової накладної №180202 від 18.02.2015, рахунку-фактури №СФ-180202 від 18.02.2015, видаткової накладної №240203 від 24.02.2015, рахунку-фактури №СФ-240203 від 24.02.2015, (а.с.229-238 т.1).

Позивачем укладено із ТОВ "СУЧАСНЕ СВІТЛО" (продавець) договір купівлі-продажу №42 від 10.06.2015, предметом якого є зобов`язання продавця в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупцеві товар, визначений у п. 1.2 договору (надалі іменується "товар"), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах , визначених у договорі, прийняти та оплатити товар. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за Договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються специфікацією (надалі іменується "специфікація"), що є невід`ємним додатком до Договору. Умови Договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2000 року із змінами, прийнятими в 20101 році), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов договору. Покупець бере на себе обов`язок прийняти товар від продавця і здійснити за нього оплату в строки не пізніше тридцяти банківських днів з дати розвантаження товару на складі покупця, місцезнаходження якого визначається у товарно-транспортній накладній. Покупець оплачує поставлений продавцем товар за ціною, передбаченою у видаткових накладних за кожну одиницю товару. Оплата товарів покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на поточний рахунок продавця (а.с.1-3 т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій згідно наведеного договору щодо купівлі паперу до суду подано копії наступних документів: специфікацію №1 від 10.06.2015, видаткову накладну №2406-01 від 24.06.2015, рахунок-фактуру №СФ-2406-01 від 24.06.2015, товарно-транспортну накладну №138 від 24.06.2015 (а.с.4-7).

Також позивачу були надані послуги з ремонту поліграфічного обладнання, що підтверджується копіями актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-6 від 18.06.2015 та №ОУ-1 від 31.03.2015, рахунків-фактур №СФ-1806-01 від 18.06.2015, №СФ-3103-02 від 31.03.2015 (а.с.8-11).

09.04.2015 позивачем укладено договір купівлі-продажу №04-09 з ПП "ЗІРКОВІ МРІЇ" (продавець), за умовами якого продавець зобов`язаний передавати у власність покупця товар партіями в асортименті та кількості, згідно видаткових накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується своєчасно проводити оплату за товар та приймати його на умовах, в порядку та в строки, передбачені цим договором. Поставка товару здійснюється транспортом покупця. Передача товару продавцем і його приймання покупцем за асортиментом, кількістю і ціною здійснюється на підставі відповідної видаткової накладної. Датами поставки товару вважається дати підписання видаткових накладних. Асортимент, кількість товару, що поставляється, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору. Оплата за товар здійснюється Покупцем таким чином: 100% вартості товару, який постачається за цим договором, на умовах перерахунку коштів протягом 30 (тридцяти) банківських днів, з моменту поставки продукції (а.с.12-15 т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій згідно вищезазначеного договору щодо купівлі гофроящиків, дерев`яних піддонів та паперу позивачем надано до суду копії наступних документів: специфікацію №1 від 10.04.20215, специфікацію №2 від 06.05.2015, специфікацію №3 від 15.05.2015, видаткову накладну №140501 від 14.05.2015, рахунок-фактуру №СФ-140501 від 14.05.2015, товарно-транспортну накладну №171 від 14.05.2015, видаткову накладну №270403 від 27.04.2015, рахунок-фактуру №СФ-270403 від 27.04.2015, товарно-транспортну накладну №138 від 27.04.2015, видаткову накладну №280401 від 28.04.2015, рахунок-фактуру №СФ-280401 від 28.04.2015, товарно-транспортну накладну №142 від 28.04.2015, видаткову накладну №170401 від 17.04.2015, рахунок-фактуру №СФ-170401 від 17.04.2015, товарно - транспортну накладну №129 від 17.04.2015, видаткову накладну №160401 від 16.04.2015, рахунок-фактуру №СФ-160401 від 16.04.2015, товарно-транспортну накладну №125 від 16.04.2015 (а.с.16-33).

Позивачем укладено з ТОВ "ТРАНС-ТРЕЙД ЛОДЖІСТІК" (постачальник) Договір поставки №10/11 від 10.11.2015, згідно з яким постачальник зобов`язаний передавати у власність покупця товар партіями в асортименті та кількості, згідно видаткових накладних у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується своєчасно проводити оплату за товар та приймати його на умовах, в порядку та в строки, передбачені цим договором. Постачальник на основі отриманого замовлення і за наявності товару на складі складає рахунок та виставляє його покупцю. Поставка товару здійснюється транспортом покупця. Передача товару постачальником і його приймання покупцем за асортиментом, кількістю і ціною здійснюється на підставі відповідної видаткової накладної. Датами поставки товару вважається дати підписання видаткових накладних. Асортимент, кількість товару, що поставляється, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору. Ціна товару зазначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору. Оплата за товар здійснюється Покупцем таким чином: 100% вартості товару, який постачається за цим договором, на умовах перерахунку коштів протягом 30 (тридцяти) банківських днів, з моменту поставки продукції (а.с.34-37 т.2).

З метою підтвердження факту виконання умов наведеного договору матеріали справи містять копії наступних документів: специфікацій №1 від 10.11.2015, №2 від 02.12.2015, № 3 від 11.01.2016, Додаткову угоду №1 до Договору поставки №10/11 від 10.11.2015, видаткову накладну №184 від 19.04.2016, рахунок-фактуру №СФ-184 від 19.04.2016, товарно-транспортну накладну №104 від 19.04.2016, видаткову накладну №170 від 07.04.2016, рахунок-фактуру №СФ-170 від 07.04.2016, товарно-транспортну накладну №83 від 07.04.2016, видаткову накладну №37 від 04.02.2016, рахунок-фактуру №СФ-37 від 04.02.2016, товарно-транспортну накладну №32 від 04.02.2016, видаткову накладну №24 від 26.01.2016, товарно-транспортну накладну №25 від 26.01.2016, видаткову накладну № 17 від 19.01.2016, товарно-транспортну накладну №20 від 19.01.2016, видаткову накладну №10 від 11.01.2016, товарно-транспортну накладну №15 від 11.01.2016, видаткову накладну № 9 від 08.01.2016, товарно-транспортну накладну №11 від 08.01.2016, видаткову накладну № 343 від 11.12.2015, товарно-транспортну накладну №56 від 11.12.2015, рахунок-фактуру №СФ-343 від 11.12.2015, видаткову накладну № 300 від 07.12.2015, рахунок-фактуру №СФ-300 від 07.12.2015, товарно-транспортну накладну №52 від 07.12.2015, видаткову накладну №60 від 19.02.2016, рахунок-фактуру №СФ-60 від 19.02.2016, товарно-транспортну накладну №46 від 19.02.2016, видаткову накладну №41 від 15.02.2016, видаткову накладну №38 від 15.02.2016, рахунок-фактуру №СФ-38 від 15.02.2016, товарно-транспортну накладну №34 від 15.02.2016, товарно-транспортну накладну №33 від 15.02.2016, видаткову накладну №63 від 23.02.2016, рахунок-фактуру №СФ-63 від 23.02.2016, товарно-транспортну накладну №49 від 23.02.2016, видаткову накладну №107 від 09.03.2016, рахунок-фактуру №СФ-107 від 09.03.2016, товарно-транспортну накладну №63 від 09.03.2016, видаткову накладну №78 від 29.02.2016, рахунок-фактуру №СФ-78 від 29.02.2016, товарно-транспортну накладну №54 від 29.02.2016 (а.с.38-83 т.2).

Проведення розрахунків за вказаними договорами підтверджуються поданими банківськими виписками по рахунку позивача в ПАТ «ВіЕсБанк» (а.с.84-125 т.2).

Подальше використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи актами списання щодо загальновиробничих витрат (а.с.126-161 т.2).

Придбання товару та обладнання і його використання у виробництві відповідає зареєстрованим видам діяльності ТОВ «Тріада 2003».

Позивач має достатню кількість персоналу, виробничих потужностей та офісно-складських приміщень для здійснення відповідної господарської діяльності, а придбане обладнання включено до необоротних активів товариства (а.с.162-197 т.2)

Наведене свідчить про наявність дійсної економічної мети господарських операцій.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій з наведеними контрагентами первинними документами, у відповідності до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які були надані контролюючому органу під час перевірки та відображені в акті перевірки. Наведені докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися та є економічно виправданими, здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Як вбачається з висновків акту перевірки та обґрунтувань відповідача, контролюючий орган дійшов висновку про нереальність вказаних господарських операцій на підставі податкової інформації та за результатами аналізу автоматизованих систем щодо діяльності контрагентів позивача.

Разом з тим, на момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстрованими платниками податків, перебували на податковому обліку, а реалізовані ними на адресу позивача товари і послуги відповідали зареєстрованим видам їх господарської діяльності за КВЕД.

Сама лише податкова інформація не може свідчити про нереальність здійснених господарських операцій або про безпідставність їх відображення в бухгалтерській та податковій звітності позивача чи його недостатню обачність при виборі контрагентів.

Будь-яких зустрічних звірок чи позапланових перевірок контрагентів позивача контролюючим органом не проводилось.

Натомість, неналежне формування фінансової та податкової звітності з боку контрагентів позивача є підставою для застосування відповідних правових наслідків саме до таких контрагентів та не може свідчить про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкової та бухгалтерської звітності за результатами господарських операцій, реальність яких підтверджена належними доказами, а факт подальшого використання придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності підтверджується відповідними договорами, специфікаціями, видатковими та податковими накладними тощо, копії яких містяться в матеріалах справи.

Доводи контролюючого органу про відсутність у контрагентів трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, відсутність працівників не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди може мати у власності задекларовану значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань. За звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів, або виконуючи буквально посередницьку функцію з пошуку реалізаторів відповідної продукції та отримуючи дохід у формі збільшення ціни товару для кінцевого покупця.

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати судову практику Європейського Суду з прав людини, викладену в рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), за якою платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Щодо посилання відповідача на наявність податкової інформації щодо здійснення досудових розслідувань в рамках відповідних кримінальних проваджень, в яких згадується про можливу участь окремих контрагентів позивача у діяльності, яка може мати ознаки незаконної, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі наявність вироку щодо контрагента платника податків; факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

У наведеній справі Велика Палата Верховного Суду підтримала правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06.11.2018 у справі №822/551/18, про те, що до постановлення вироку в межах кримінального провадження зібрані під час досудового розслідування докази не можуть вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві.

Наявність окремих кримінальних проваджень, в рамках яких фігурують контрагенти позивача, не є належним доказом, який свідчить про неможливість здійснення господарських операцій, оскільки в силу ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, встановлені в рамках досудового розслідування обставини не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Факт порушення кримінальної справи та проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження, не підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, в той час, як матеріали досудового розслідування за відповідними кримінальними провадженнями не можуть бути враховані як доказ фіктивності відповідних господарських операцій.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, матеріали досудового розслідування, ухвали слідчого судді тощо не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права наведені у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №2а-7075/12/2670, від 26 червня 2018 року у справі №808/2360/17, від 06 листопада 2018 року у справі №822/551/18, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача в жодному разі не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ними договорами.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної можливості здійснення господарської діяльності на підставі відповідних договорів із застосуванням персоналу, залученого за цивільно-правовими угодами, орендованих приміщень, транспортних засобів та обладнання, оскільки ним досліджувалась виключно інформація, наявна у автоматизованих інформаційних системах.

Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації, що встановлена шляхом проведення перевірки діяльності контрагентів позивача та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд звертає увагу, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Зазначена позиція була неодноразово висвітлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема у постанові від 18.03.2020 у справі №826/18952/14.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших органів чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання (постачання) платником податків товарів (робіт, послуг) по господарським операціям з його контрагентами.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Втім відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів, зокрема, вироків по кримінальним справам щодо таких контрагентів, в яких досліджувались відповідні господарські операції, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 826/6806/17, який має бути врахований судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо фіктивності відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.

Здійснення господарської діяльності контрагентами, не може мати наслідків для товариства, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Жодних належних доказів на підтвердження того, що позивач або його контрагенти не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зворотного не доведено.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо фіктивності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення відповідних господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.

Порушення контрагентами правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем в повному обсязі підтверджено реальність господарських взаємовідносин з ТОВ "АНТАВА ТРЕЙД", ТОВ "Транс-трейд лоджістік" (теперішня назва ТОВ "МАШБУДСЕРВІС"), ТОВ "УКРБУДМОНТАЖЛЮКС", ТОВ "ЛАМЕЛ ЮЕЙ", ТОВ "СУЧАСНЕ СВІТЛО", ТОВ "ЗІРКОВІ МРІЇ", отримання позивачем відповідних товарів та обладнання із подальшим їх використанням у власній господарській діяльності із виробництва та реалізації паперової продукції. Матеріали справи підтверджують рух коштів та матеріальних цінностей, зміну майнового стану сторін укладених правочинів, відповідність господарських операцій вимогам законодавства та наявність ділової мети таких господарських взаємовідносин, а тому висновки контролюючого органу про фіктивність господарських операцій є безпідставним та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства в цій частині є безпідставними, а відповідні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині незадоволених позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк