Справа № 240/19881/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2026-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЖИК КАП» до Київської митниці, Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЖИК КАП» (далі по тексту - позивач, ТОВ «МЕДЖИК КАП») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, Житомирської митниці (далі по тексту - відповідачі) в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 05.11.2020 за №UA100530/2020/300050/2 про коригування митної вартості товару.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Житомирська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.07.2020 між ТОВ «МЕДЖИК КАП» (Україна) (Покупець) та фірмою «NANNING LVSHANG РAРЕR CO., LTD» (Китай) (Продавець) укладено Контракт №20/07-2020, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов`язується виготовити та поставити товар, а Покупець прийняти та оплатити товар (Т.1, а.с.20-22, 73-75).

Для проведення митного оформлення товару, поставленого за вищевказаним Контрактом №20/07-2020 від 20.07.2020, позивачем 05.11.2020 подано митну декларацію №UA100530/2020/054947.

Згідно з графою 43 МД №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 декларантом зазначено метод визначення митної вартості за ціною угоди (перший метод), передбачений ст.58 Митного кодексу України.

Умови поставки (графа 20 МД №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020)CN QINZHOU.

При поданні МД №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 декларантом надано Київській митниці Держмитслужби наступні документи:

- сертифікат якості №91258022 від 22.09.2020;

- Рахунок-фактуру №KR301/2020-07/20 від 20.07.2020;

- комерційний інвойс №LSWD140-01A від 05.09.2020;

- коносамент №WМS20091397 від 23.09.2020;

- Міжнародну товаротранспортну накладну №048728 від 04.11.2020;

- комерційну пропозицію від 05.09.2020; платіжне доручення в іноземній валюті №39 від 23.07.2020;

- платіжне доручення в іноземній валюті №44 від 10.09.2020;

- довідку про транспортні витрати №02.11/2 від 02.11.2020;

- прайс-лист виробника товару №б/н від 05.09.2020;

- специфікацію №1 від 05.09.2020 до контракту від 20.07.2020 №20/07-2020;

- контракт №20/07-2020 від 20.07.2020; експортну декларацію від 16.09.2020 китайською мовою.

Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA100530/2020/300050/2 від 05.11.2020 про коригування митної вартості товарів (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Так, в оскаржуваному рішенні митним органом зазначено, зокрема, що документи подані декларантом для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: до митного оформлення надані платіжні доручення №37 від 09.07.2020, №47 від 21.10.2020, які не можуть бути використані як документи, що підтверджує ціну, що сплачена за оцінювані товари у зв`язку із тим, що:

1) банківський рахунок отримувача платежу не відповідає відомостям, що містяться у контракті №09/01-2020 від 09.01.2020 та рахунку-фактурі №KR105/2020-09/10 від 10.09.2020;

2) в платіжному дорученні №37 від 09.07.2020 вказано відмінний номер та дата інвойсу від того, який поданий до митного оформлення.

Також, в оскаржуваному рішенні митним органом вказано, що до митного оформлення надана специфікація №1 від 05/09/2020, яка містить відомості про порт призначення - Одеса, що не відповідає фактичній поставці до порта «Чорноморськ рибний» та рахунку на оплату транспортних витрат від №02.11/2 від 02.11.2020. Зазначене вище може свідчити про те, що товар фактично проданий покупцю на інших комерційних умовах, які могли вплинути на кінцеву ціну продажу. Також, не забезпечено, відповідно до ст.254 Митного Кодексу, переклад документів, поданих до митного оформлення, зокрема копії митної декларації країни відправлення №62002349. У зв`язку із зазначеним, відсутня можливість ідентифікації вартісних характеристик оцінюваних товарів. Надісланий додатково комерційний інвойс №KR301/2020-07-20 від 20/07/2020 не відноситься до даної поставки та не підтверджує заявленого рівня цін.

Оформлення товару (задекларованого за МД №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020) здійснено позивачем з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів від 05.11.2020 за №UA100530/2020/300050/2 і випущено відповідачем у вільний обіг вже за МД №UA100530/2020/055032 від 05.11.2020 під гарантію відповідно до розділу X Митного кодексу України .

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся до суду з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі по тексту - МК України), Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товар імпортований за митної декларації від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 має такі ознаки: «Товар №1» - « 1.Паперова заготовка для виробництва паперового стакана (бокова частина), являє собою нарізаний паперовий аркуш складної форми, покритий з одного боку поліетиленом, та кольоровим малюнком: 175мл, 5 видів малюнка, густина папір+ПЕ-170+18г/м2 - 16829,00 кг, 250 мл, 4 вида малюнка, густина папір+ПЕ-190+18г/м2 - 2895,00 кг, 340 мл, 4 вида малюнка, густина папір+ПЕ-230+18г/м2 - 3463,00 кг, Виробник: Nanning Paperjoy Paper Industry Со.,Ltd. Торгівельна марка: нема даних. Країна виробництва: CN.».

Водночас, позивачем товар імпортований за митної декларації №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 з наступною ознакою: «Товар №1» - « 1.Вироби з паперової маси: - висічка для виробництва паперових стаканчиків, ламінована (покрита поліетиленом низької густини, на зовнішній поверхні з зображенням, негофрована, конусоподібної форми р.110-340ml, щільністю - 170-210гх1м2; - 23553 кг. Виробник: NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD. Торговельна марка: NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD.».

При цьому, товар імпортований за МД від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 має умови поставкиUA Odessa.

Водночас, позивачем товар імпортований за митної декларації №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 має умови поставкиCN QINZHOU.

Згідно митної декларації від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 та за митної декларації №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 імпортувались різні товари.

Зазначене спростовує доводи апелянта про розбіжність числові значення складових митної вартості товару.

Також, згідно з митною декларацією від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 відправником/експортером та виробником є Nanning Paperjoy Paper Industry Со.,Ltd., а за митною декларацією №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 відправником/експортером та виробником є NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD.

При цьому, за митною декларацією від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 (яку взято відповідачем як джерело для визначення митної вартості) одержувачем є ТОВ «ЕКОГРІН ДНІПРО».

Тобто, за митною декларацією від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 та за митною декларацією №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 різні суб`єкти господарювання, що вплинуло на формування різної ціни товарів та митної вартості товарів.

Крім того, митним органом не доведено, що ціна вищевказаного товару з 25.03.2020 (митне оформлення за МД №UA110110/2020/004671 - взята відповідачем як джерело цінової інформації) до 05.11.2020 (митне оформлення позивачем за митною декларацією №UA100530/2020/054947) залишалась незмінною на світовому ринку.

Отже, Київською митницею, під час винесення оскаржуваного рішення, не обґрунтовано, чому взято саме джерелом для визначення митної вартості товару саме митну декларацію від 25.03.2020 за №UA110110/2020/004671 та не взяті до уваги інші джерела цінової інформації.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що товар імпортований за митною декларацією від 22.09.2020 №UA100530/2020/046281 містив інші ознаки, а саме: «Товар №1» - «Папір для виготовлення одноразового посуду (стаканчика): - стрічка паперова, ламінована (покрита поліетиленом низької густини) в рулонах ширина 60мм., для виготовлення стаканчиків, щільністю - 170гх1м2; - 7151 кг. Виробник: ZHEJIANG GOBEST ЕР TECHNOLOGY Со.,LTD, Торговельна мapкa: ZHEJIANG GOBEST ЕР TECHNOLOGY CO.,LTD».

У свою чергу, товар імпортований за митною декларацією від 02.07.2020 за №UA100530/2020/030426 має такі ознаки: «Товар №1» - «Папір для виготовлення одноразового посуду (стаканчика): - стрічка паперова, ламінована (покрита поліетиленом низької густини) в рулонах ширина - 65мм., для виготовлення стаканчиків, щільністю - 170-гх1м2; - 2944 кг. Виробник: ZHEJIANG GOBEST ЕР TECHNOLOGY CO.,LTD Торговельна мapкa: ZHEJIANG GOBEST ЕР TECHNOLOGY CO.,LTD».

Водночас, позивачем товар імпортований за митною декларацією №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 з наступною ознакою: «Товар №2» - « 1.Папір для виготовлення одноразового стаканчика - стрічка паперова, ламінована (покрита поліетиленом низької густини), бамбуковий папір, в рулонах ширина - 60-65мм., для виготовлення стаканчиків, щільністю 170-гх1м2; - 2271 кг. Виробник: NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD. Торговельна марка: NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD.».

При цьому, товар імпортований за митною декларацією від 22.09.2020 за №UA100530/2020/046281 та від 02.07.2020 за №UA100530/2020/030426 має умови поставкиCN Ningbo.

Водночас, позивачем товар імпортований за митною декларацією №UA100530/2020/054947 від 05.11.2020 має умови поставкиCN QINZHOU, різних відправників/експортерів (ZHEJIANG GOBEST ЕNVIRONMENTAL PROTECTION TECHNOLOGY CO.LTD та NANNING LVSHANG PAPER CO., LTD).

Тобто, за вказані митні декларації мали різних суб`єктів господарювання, що вплинуло на формування різної ціни товарів та митної вартості товарів.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності керуються принципом свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у праві таких суб`єктів добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки та здійснювати зовнішньоекономічну діяльність у будь-яких формах, які прямо не заборонені чинним законодавством України (стаття 2 Закону).

Частиною першою статті 14 цього Закону суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності дозволено самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Наведене дає підстави для висновку про свободу сторін під час укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) стосовно визначення умов договору, ціни, форми розрахунків та інших умов його виконання.

Подібний висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі №809/322/17, 17.07.2019 у справі № 809/827/17, 23.07.2019 у справі №1140/3242/18.

Так, митний орган може витребувати тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості у конкретному випадку, а не всі можливі. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для коригування тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що не спростовують сумнів митного органу щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Окрім того, що ТОВ «МЕДЖИК КАП» надано Київський митниці додаткові докази, які стосуються ціни товари та його сплати.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що митний орган необґрунтовано дійшов висновку про ненадання позивачем документів, що підтверджують митну вартість товару.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі необхідні документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість, відповідачі не вказали на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, поданих декларантом позивача та не зазначили, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

З урахування наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що митний орган не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, ані в оскаржуваному рішенні, ані в апеляційній скарзі відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні позивачем документально.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткові документи декларант зобов`язаний надати за наявності, у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ч. 3 ст. 53 МК України).

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до митного органу були надані всі необхідні документи для підтвердження числові значення складових митної вартості.

Тобто, вказані обставини свідчать про відсутність необхідних умов, передбачених статтею 59 МК України, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та невідповідність ціни товару документам, які надані декларантом, суд зазначає, що оцінюючи подані на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати, у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.

У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення Київської митниці Держмитслужби №UA100530/2020/300050/2 від 05.11.2020 про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів Житомирської митниці про те, що саме вона є належним відповідачем у справі, у зв`язку з територіальністю та зберіганням спірних документів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Житомирська митниця залучена судом в якості відповідача, натомість в даному випадку спірним питанням є оскаржуване рішення №UA100530/2020/300050/2 від 05.11.2020, яке прийнято Київською митницею Держмитслужби і законно скасовано судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами заявлена митна вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 22.04.2026 року