Справа № 160/28260/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2026 року

м. Київ

справа №160/28260/25

адміністративне провадження № К/990/18095/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів - Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі № 160/28260/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 28 листопада 2022 року по 28 червня 2025 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 28 листопада 2022 року по 28 червня 2025 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік - 2481 грн, на 2023 рік - 2684 грн, на 2024 рік - 3028 грн та на 2025 рік - 3028 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік - 2481 грн та на 2023 рік - 2684 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки за 2022 та 2025 роки у кількості 63 (шістдесят три) календарних дні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2022 рік - 2481 грн, на 2023 рік - 2684 грн, на 2024 рік - 3028 грн та на 2025 рік - 3028 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 (сорок два) календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2023 рік - 2684 грн, на 2024 рік - 3028 грн та на 2025 рік - 3028 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожні 28 (двадцять вісім) повних календарних місяців служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2025 рік - 3028 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 28 листопада 2022 року по 28 червня 2025 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідних розмірів прожиткового мінімуму на тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки на тих самих умовах;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки за 2022 та 2025 роки у кількості 63 (шістдесят три) календарних дні на тих самих умовах;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 42 (сорок два) календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки на тих самих умовах.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 28 листопада 2022 року до 19 травня 2023 року (включно) та з 18 червня 2025 року до 28 червня 2025 року (включно) грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення з 28 листопада 2022 року до 19 травня 2023 року (включно) та з 18 червня 2025 року до 28 червня 2025 року (включно), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної основної щорічної відпустки за 2022, 2023 та 2025 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2025 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 28 листопада 2022 року до 19 травня 2023 року (включно) та з 18 червня 2025 року до 28 червня 2025 року (включно), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених у вказаному порядку, та з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 та 2023 роки на тих самих умовах.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної основної щорічної відпустки за 2022, 2023 та 2025 роки на тих самих умовах.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2025 роки на тих самих умовах.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 після здійснення відповідного нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби на тих самих умовах.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень і доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з цим, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, а отже в розумінні частини шостої статті 12 КАС України ця справа є справою незначної складності.

Крім того, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України.

Ураховуючи, що ця справа законом віднесена до справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж значного суспільного інтересу чи виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.

Скаржником не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також виняткового значення й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного вбачається, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 359 КАС України,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі № 160/28260/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін

Судді А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов