Справа № 460/1923/26
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/1923/26 пров. № А/857/14041/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року про забезпечення позову у справі № 460/1923/26 за адміністративним позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Максимчук О.О.,

час ухвалення рішення 06.02.2026 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 06.02.2026 року,

в с т а н о в и в :

04.02.2026 Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (далі позивач або заявник або РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал") звернулося через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) із адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач або ГУ ДПС у Рівненській області), в якому позивач просить суд:

визнати неправомірними дії відповідача щодо стягнення коштів з рахунків в банках на здійснення дебетового переказу без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) з позивача всупереч порядку та строків встановлених в судових рішеннях у справах №460/5380/20, №460/5861/24, №460/12184/24, №460/7388/25, №460/15027/21 та №460/23772/23;

зобов`язати відповідача при здійсненні стягнення коштів з рахунків в банках на здійснення дебетового переказу без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) з позивача дотримуватись порядку та строків встановлених в судових рішеннях у справах №460/5380/20, №460/5861/24, №460/12184/24, №460/7388/25, №460/15027/21 та №460/23772/23.

Разом із вказаним адміністративним позовом РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» подало заяву про забезпечення позову, у якій на підставі пункту 2 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просить суд вжити заходи забезпечення вказаного адміністративного позову, а саме заборони ГУ ДПС у Рівненській області вчиняти дії щодо стягнення коштів з рахунків в банках на здійснення дебетового переказу без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Свій позов і заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що списуючи кошти в примусовому порядку в сумі 21461978,22 грн з позивача з листопада 2025 року і по даний час відповідачем порушується порядок та строки встановлені в судових рішеннях у справах №460/5380/20, №460/5861/24, №460/15027/21 та №460/23772/23, що зумовило виконання даних судових рішень позивачем фактично на 10 місяців наперед. Позивач, виконуючи судові рішення у справах №60/5380/20, №460/5861/24, №460/12184/24, №460/7388/25, №460/15027/21 та №460/23772/23, якими встановлено порядок та строки сплати податку на додану вартість до бюджету, сплачував податок на додану вартість у сумі та у строки встановлені вищевказаними судовими рішеннями, а здійснення відповідачем примусового списання відповідних коштів з рахунків в банках зумовило виконання цих судових рішень позивачем фактично на 10 місяців наперед, що є неправомірним.

На думку позивача вбачаються очевидні ознаки протиправних дій з боку відповідача щодо стягнення кошів з позивача всупереч рішенням судів, що в свою чергу має наслідком порушення прав позивача, відтак є необхідність застосувати захід забезпечення позову згідно з пунктом 2 частини 1 статті 151 КАС України, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову зумовить подальше порушення відповідачем порядку та строків, які встановлені в судових рішеннях у справах №460/5380/20, №460/5861/24, №460/12184/24, №460/7388/25, №460/15027/21 та №460/23772/23, з огляду на те, що і надалі відповідач здійснює практично щоденне протиправне стягнення коштів.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року заяву задоволено частково. Заборонено Головному управлінню ДПС у Рівненській області до набрання законної сили рішенням суду у цій справі №460/1923/26 вчиняти дії щодо стягнення коштів з рахунків в банках Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №460/5380/20, від 05.10.2022 у справі №460/15027/21, від 28.12.2023 у справі №460/23772/23, від 24.07.2024 у справі №460/5861/24 від 18.11.2024 у справі №460/12184/24 від 05.06.2025 у справі №460/7388/25 у щомісячному розмірі, який перевищує щомісячну суму платежів, визначену з урахуванням встановлених цими рішеннями суду порядку і строків їх виконання. У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову та прийняти постанову про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявником не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі. можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Всі доводи суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Так, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №460/5380/20 адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено та вирішено стягнути з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що йому належить, до Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість у сумі 21777959,53 грн у наступному порядку: - упродовж січня 2021 року - грудня 2023 року 21777959,53 грн зі стягненням до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 604943,32 грн. Це рішення суду від 16.12.2020 у справі №460/5380/20 набрало законної сили 26.04.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 у справі №460/15027/21 позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено та вирішено стягнути з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що йому належить, до Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість у сумі 23006953,22 грн у такому порядку: упродовж листопада 2022 року вересня 2027 року - 23006953,22 зі стягненням упродовж перших 59-ти місяців до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 383449,00 грн, упродовж останнього місяця - 383462,22 грн. Це рішення суду від 05.10.2022 у справі №460/15027/21 набрало законної сили 08.11.2022.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №460/23772/23 позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено та вирішено стягнути кошти з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", яке має податковий борг, з рахунків такого платника, а також готівки, належної платнику податків, на суму податкового боргу 52931168,64 грн з податку на додану вартість у такому порядку: впродовж періоду січень 2024 року грудень 2028 року - 52931168,64 грн, зі стягненням упродовж перших п`ятдесяти дев`яти місяців до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 882186,14 грн, і упродовж останнього місяця - 882186,38 грн. Це рішення суду від 28.12.2023 у справі №460/23772/23 набрало законної сили 30.01.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі №460/5861/24 позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено повністю та, з урахуванням виправлення описки ухвалою суду від 28.08.2024, вирішено стягнути з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, а також готівки, належної платнику податків суму податкового боргу у загальному розмірі 23319866,96 грн, в тому числі: з податку на додану вартість 23241408,14 грн та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами, iз доходiв платника податку у вигляді заробітної плати 78458,82 грн. Водночас, у резолютивній частині цього рішення суду встановлено порядок виконання судового рішення у справі №460/5861/24 в частині стягнення податкового боргу з податку на додану вартість на суму 23241408,14 грн протягом 5 років, з наступного місяця після набрання рішення законної сили, кожного місяця рівними частинами по 387356,802 грн. Це рішення суду від 24.07.2024 у справі №460/5861/24 набрало законної сили 27.08.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №460/12184/24 позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено повністю та вирішено стягнути кошти з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", яке має податковий борг, з рахунків такого платника, а також готівки, належної платнику податків, на суму податкового боргу у загальній сумі 11875071,02 грн, в тому числі: з податку на додану вартість 11849186,59 грн та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами, iз доходiв платника податку у вигляді заробітної плати 25884,43 грн. Водночас, у резолютивній частині цього рішення суду встановлено порядок виконання судового рішення у справі №460/12184/24 в частині стягнення податкового боргу з податку на додану вартість на суму 11849186,59 грн протягом 5 років, з наступного місяця після набрання рішення законної сили, зі стягненням упродовж перших п`ятдесяти дев`яти місяців до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 197486,44 грн, і упродовж останнього місяця - 197486,63 грн. Це рішення суду від 18.11.2024 у справі №460/12184/24 набрало законної сили 19.12.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі №460/7388/25 адміністративний позов Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено повністю та вирішено стягнути з РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" кошти з рахунків у банках, а також належної йому готівки на суму податкового боргу в загальній сумі 17244029,80 грн, в тому числі: 17205491,63 грн з податку на додану вартість та 38538,17 грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами, iз доходiв платника податку у виглядi заробітної плати. Водночас, у резолютивній частині цього рішення суду встановлено порядок і строки виконання цього судового рішення в частині стягнення податкового боргу з податку на додану вартість на суму 17205491,63 грн - протягом 5 років з наступного місяця після набрання рішення законної сили кожного місяця рівними частинами по 286758,20 грн на місяць протягом перших п`ятдесяти дев`яти місяців такого п`ятирічного строку та 286757,83 грн у останній шістдесятий календарний місяць такого п`ятирічного строку. Це рішення суду від 05.06.2025 у справі №460/7388/25 набрало законної сили 08.07.2025.

При вирішенні вказаних спорів, ухвалюючи вказані рішення про задоволення позовів та встановлюючи наведений у них порядок і строки виконання цих судових рішень, який по суті є розстроченням їх виконання, судом враховувалось серед іншого і те, що основними видами діяльності відповідача є забір, очищення та постачання води, каналізація, відведення й очищення стічних вод, а підприємство займає монопольне становище на ринках Рівненської області з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Рівне, смт. Гоща та смт. Квасилів і його основна діяльність відповідача спрямована на задоволення нагальних потреб жителів відповідної територіальної громади в отриманні послуг водопостачання та водовідведення, РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" відноситься до критичної інфраструктури, а тому припинення фінансово-господарської діяльності підприємства через неплатоспроможність може негативно відобразитися на значній кількості населення обласного центру. Водночас, підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки повне та своєчасне погашення заборгованості перед підприємствами і державою залежить від розрахунків за послуги водопостачання та водовідведення споживачів. Сукупністю доказів доводиться, що РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має великі обсяги, як кредиторської, так і дебіторської заборгованості та зобов`язання з виконання судових рішень, а грошові кошти в необхідному розмірі для одночасної сплати всієї суми боргу відсутні, що вказує на важкий фінансовий стан РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" і, як наслідок, на неможливість виконання судових рішень, що є підставою для розстрочення їх виконання.

З доданих позивачем до позовної заяви і заяви про забезпечення позову доказів, а також викладених позивачем у вказаних заявах пояснень, вбачається і відповідачем не заперечується, що відповідачем на підставі норм ПК України вчиняються дії щодо примусового списання (стягнення) коштів з рахунків позивача у банках на виконання зазначених рішень суду у справах №460/5380/20, №460/15027/21, №460/23772/23, №460/5861/24, №460/12184/24, №460/7388/25, які на думку позивача вчиняють відповідачем всупереч цим рішенням судів та є неправомірними, оскільки здійснення відповідачем примусового списання відповідних коштів з рахунків в банках зумовило виконання цих судових рішень позивачем фактично на 10 місяців наперед.

При вирішенні заяви позивача про забезпечення позову, не вдаючись при цьому до вирішення питання про правомірність або протиправність оспорюваних у позові дій відповідача, суд враховує як характер таких оспорюваних дій відповідача, так і сукупність інших обставин, які встановлені чинними рішеннями судів від 16.12.2020 у справі №460/5380/20, від 05.10.2022 у справі №460/15027/21, від 28.12.2023 у справі №460/23772/23, від 24.07.2024 у справі №460/5861/24 від 18.11.2024 у справі №460/12184/24 від 05.06.2025 у справі №460/7388/25, що стали підставою для встановлення цими рішеннями судів них порядку і строків їх виконання, що по суті є розстроченням виконання, як то: належність підприємства позивача до критичної інфраструктури, функціонування якої відповідно до Закону України «Про критичну інфраструктуру» є елементом національної безпеки, особливо в умовах воєнного стану; обставини скрутного фінансового становища позивача його залежність від розрахунків за послуги водопостачання та водовідведення споживачів; неотримання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на послуги з центрального постачання холодної води та водовідведення, та наявність заборгованості держави перед позивачем; та інші.

З урахуванням зазначеного суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі №460/1923/26 може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача, або привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся із позовною заявою до суду у цій справі, адже у світлі конкретних обставин цієї справи характер діяльності РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал", що полягає у забезпеченні центрального холодного водопостачання і водовідведення споживачам у м. Рівне, смт. Гоща та смт. Квасилів, встановлені судовими рішеннями обставини існування заборгованості з боку держави перед позивачем з погашення різниці в тарифах, у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі об`єктивно може призвести до потреби докладати значні зусилля і витрати для поновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Отже, у цій справі існують та впливають на позивача обставин, які обґрунтовано свідчать про імовірне утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, і такі обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Однак, на переконання суду, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову є надмірним та не враховує балансу інтересів сторін і держави, а тому з урахуванням наведених критеріїв та співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, суд дійшов до висновку про те, що у цій справі позов слід забезпечити у спосіб встановлення для відповідача (до набрання рішенням суду у цій справі законної сили) заборони вчиняти дії щодо стягнення коштів з рахунків в банках РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) на виконання судових рішень від 16.12.2020 у справі №460/5380/20, від 05.10.2022 у справі №460/15027/21, від 28.12.2023 у справі №460/23772/23, від 24.07.2024 у справі №460/5861/24 від 18.11.2024 у справі №460/12184/24 від 05.06.2025 у справі №460/7388/25 у щомісячному розмірі, який перевищує щомісячну суму платежів, визначену з урахуванням встановлених цими рішеннями суду порядку і строків їх виконання.

Викладені обставини свідчать про те, що у разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №240/2761/22, а також в постановах Верховного Суду від 15.04.2022 у справі №440/6755/21 та від 13.07.2022 у справі №240/26736/21.

Як уже зазначалось вище, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Пленумом Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ також висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відповідно до ч.2 ст. ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Оцінка такої відповідності та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне покликатись на ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності вжиття ефективного та своєчасного судового захисту порушеного права заявника, за захистом яких він звернувся.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 26.04.2019 у справі №826/16334/18.

Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення адміністративного позову про вжиття котрих у заяві просить позивач, відповідають предмету позову, водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Також, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській областіслід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року про забезпечення позову у справі № 460/1923/26 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.