Справа № 320/11762/24
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2026-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2026 року

м. Київ

справа №320/11762/24

адміністративне провадження № К/990/12650/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Васильєва І. А., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі № 320/11762/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛОТС Ю.ЕЙ." до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛОТС Ю.ЕЙ.» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 року № 01, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 38 264 445 грн з зобов`язанням виправлення ТОВ «СЛОТС Ю.ЕЙ.» показників податкової звітності;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 року № 5, яким встановлено порушення пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 п. 176.2 ст. 176 та п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, та збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб), пені з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 949 074 грн. 22 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 1 559 412,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 389 661,45 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 року № 5, яким встановлено порушення пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.1, пп. 168 1.2. ст. 168, п. 176.2 ст. 176 та п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», з урахуванням пп. 1, пп. 1.2., пп.1.3., пп. 14, пп. 1.5, пп. 1.6, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, та збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів (військового збору), пені з податку на доходи фізичних осіб на 162 422 грн. 85 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 129 951,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 32 471,79 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 року № , яким встановлено порушення пункту 1, пункту 2 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторі розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», № 265/95-ВР від 06.07.1995, зі змінами та доповненнями, та застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 73 459 763,15 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року, залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 №01, в частині зменшення суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 37440000 грн з зобов`язанням виправлення ТОВ "СЛОТС Ю.ЕЙ." показників податкової звітності. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 № 5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів (податок на доходи фізичних осіб), пені з податку на доходи фізичних осіб на суму 1949074,22 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 1559412,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 389661,45 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів (військового збору), пені з податку на доходи фізичних осіб на 162422,85 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 129951,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 32471,79 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.11.2023 №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 73459763,15 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суддів першої та апеляційної інстанції, від скаржника надійшла касаційна скарга.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для надання клопотання про поновлення строку та касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржником надіслано уточнену касаційну скаргу.

Під час перевірки уточненої касаційної скарги на предмет дотримання вимог ст. 330 КАС України судом встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, ГУ ДПС, як на підставу касаційного оскарження спірних у цій справі рішення та постанови, посилається на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах у справі №814,902/13-а, у справі №540/726/20, у справі № 826/12322/16, у справі № 826/13173/16.

Так, нормою абзацу 2 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України унормовано, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У той же час, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних відповідачем судових рішеннях урахували правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезазначених постановах, вказівку на неврахування висновків яких відповідач здійснив у касаційній скарзі, що в свою чергу свідчить про суперечність доводів касаційної скарги та необґрунтованості її вимог.

Також, як слідує зі змісту касаційної скарги, відповідач, як на підставу касаційного перегляду спірних у цій справі рішення та постанови, посилається на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У свою чергу, Верховний Суд наголошує, що згідно з вимогами КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Вказана скаржником норма (норми) права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Касаційна скарга містить фактичний виклад обставин та незгоду заявника із оскаржуваними судовими рішеннями.

Водночас звертаючись до суду з касаційною скаргою втретє, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд дійшов висновку, що за змістом касаційна скарга зводиться виключно до незгоди з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову, опису фактичних обставин справи, їх переоцінки, аналізу досліджених судами доказів, а також цитування встановлених порушень, норм чинного законодавства.

Водночас звертаючись до суду з касаційною скаргою повторно, скаржник в повній мірі так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом, такий підхід не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржником не враховано роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Таким чином, є підстави вважати, що у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги заявник в повній мірі не усунув, вимоги ухвали про залишення скарги без руху не виконав в повному обсязі.

За таких обставин за правилами п. 1 ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 332 КАС України касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

Керуючись ст. 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі № 320/11762/24 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. А. Васильєва

О. О. Шишов