Справа № 127/434/26
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 травня 2026 року

м. Київ

справа №127/434/26

провадження № К/990/16807/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) - адвоката Пустовіт Світлани Григорівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення,

у с т а н о в и в :

09 квітня 2026 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.

14 квітня 2026 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення та просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області від 25 листопада 2025 року про примусове видворення громадянина Латвії ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги порушенням права на добровільний виїзд та принципу пропорційності, порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини (право на повагу до сімейного життя), порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини (право на ефективний засіб юридичного захисту), недостовірність даних у рішенні (юридична дефектність), стверджуючи, що в нього є сім`я на території України та він є волонтером.

Вінницький міського суду Вінницької області рішенням від 20 січня 2026 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 року в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області подало касаційну скаргу.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з цим, відповідно до пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 КАС України до адміністративних справ, пов`язаних з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України відносяться, у тому числі, справи щодо затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України.

Так, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області від 25 листопада 2025 року про примусове видворення громадянина Латвії ОСОБА_1 .

Отже, з урахуванням пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України, ця справа законом віднесена до справ незначної складності.

За такого правового регулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Обґрунтовані покликання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) - адвоката Пустовіт Світлани Григорівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2026 року у справі № 127/434/26 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська