Справа № 460/7471/26
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2026-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

01 травня 2026 року м. Рівне№460/7471/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглядаючи у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (далі Позивач) до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області (далі Відповідач), в якому Позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 50 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 4250 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 51 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 4250 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 52 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 4250 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 53 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 4250 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 54 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 4250 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 57 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 1700 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 58 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 1700 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 59 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 1700 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 60 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 1700 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 61 від 16.04.2026 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» (ідентифікаційний код: 43752609) накладено штраф у розмірі 1700 грн;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 1 від 16.04.2026 про зупинення розповсюдження реклами (що розміщена у магазині «ТОРБА» за адресою: у магазині «TORBA» за адресою: вул. Стуса В., 1, м. Тернопіль);

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 2 від 16.04.2026 про зупинення розповсюдження реклами (що розміщена у магазині «ТОРБА» за адресою: у магазині «TORBA» за адресою: вул. Стуса В., 1, м. Тернопіль);

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 3 від 16.04.2026 про зупинення розповсюдження реклами (що розміщена у магазині «ТОРБА» за адресою: у магазині «TORBA» за адресою: вул. Стуса В., 1, м. Тернопіль);

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 4 від 16.04.2026 про зупинення розповсюдження реклами (що розміщена у магазині «ТОРБА» за адресою: у магазині «TORBA» за адресою: вул. Стуса В., 1, м. Тернопіль);

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 5 від 16.04.2026 про зупинення розповсюдження реклами (що розміщена у магазині «ТОРБА» за адресою: у магазині «TORBA» за адресою: вул. Стуса В., 1, м. Тернопіль).

Разом з позовною заявою Позивачем подана заява про забезпечення позову, в якому Позивач просить суд:

зупинити дію Рішень Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про накладення штрафу №50, №51, №52, №53, №54, №57, №58, №59, №60, №61 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

зупинити дію Рішень Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про зупинення розповсюдження реклами №1, №2, №3, №4, №5 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

За приписами пункту 2 частини першої статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до частини першої третьої статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, оскільки наявності виняткових обставин (коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову) для розгляду заяви з повідомленням учасників справи не установлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в оскаржуваних Рішеннях про накладення штрафу зазначено: «у разі невиконання рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у зазначений строк, сума стягується в судовому порядку відповідно до законодавства»; в оскаржуваних Рішеннях про зупинення розповсюдження реклами зазначено: «Відповідно до ч. 1 ст. 93 Закону України «Про адміністративну процедуру» захід впливу повинен відповідати меті, з якою забезпечується виконання адміністративного акта. Захід впливу обирається таким чином, щоб шкода для зобов`язаної особи та для суспільства була мінімальною»; «Згідно із ч. 1 ст. 96 Закону України «Про адміністративну процедуру» у разі якщо адміністративний акт не виконано зобов`язаною особою - адресатом адміністративного акта у встановлений адміністративним органом строк і передбачена таким актом дія не може бути виконана іншою особою, адміністративний орган виносить постанову про накладення на зобов`язану особу грошового стягнення у розмірі (якщо інше не передбачено законом): від 175 до 1765 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - стосовно фізичних осіб - підприємців, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, юридичних осіб».

В оскаржуваних Рішеннях про зупинення розповсюдження реклами зазначено про вимогу необхідності повідомлення про виконання рішень до 30.04.2026.

Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», Відповідач буде звертатися до Державної виконавчої служби з метою примусового виконання оскаржуваних Рішень щодо стягнення штрафу, які є виконавчими документами.

Як наслідок, наявний ризик як застосування значних додаткових штрафних санкцій до Позивача щодо рішень, які оскаржуються, так і ризик арешту банківських рахунків, іншого майна Позивача і фактичного примусового стягнення з Позивача штрафу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, шляхом списання грошових коштів з рахунків Позивача.

Оскільки зазначені рішення оскаржується в цій справі, наявні правові підстави та нагальна необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову, а саме: зупинення дії оскаржуваних рішень до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Заявник (Позивач) також зазначає, що у разі задоволення позовних вимог Позивачу буде докласти значних зусиль для повернення коштів, які будуть стягнуті при примусовому виконанні оскаржуваних рішень, а також може бути вилучено та реалізовано його майно. Процедура повернення коштів з бюджету складна і довготривала, що заподіє Позивачу прямих та непрямих збитків.

Тому Позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Аналогічна правова позиція виснувана в постанові Верховного Суду від 21.09.2023 року у справі №580/244/23.

Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має переконатись у існуванні дійсної, реальної загрози невиконання рішення суду чи суттєвих перешкод у його виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Виходячи з системного аналізу зазначених Позивачем мотивів, суд дійшов висновку, що доводи заявника не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, оскільки мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника про те, що дії Відповідача можуть в майбутньому порушити права та інтереси Позивача або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав або інтересів до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування реальної очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, зокрема, звернення оскаржуваних рішень до примусового виконання.

Водночас, обов`язок доказування наявності підстав для забезпечення позову покладений саме на сторону Позивача та не може бути перекладений на суд, до якого ця особа звертається з відповідною заявою.

Слід урахувати, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскаржуваного рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що зокрема таке рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі №300/5005/22.

Ураховуючи висновки, виснувані у постанові Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №640/18852/21, судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Відтак, станом на день ухвалення цієї ухвали відсутні підстави для висновку про неможливість захисту прав, свобод та інтересів Позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що існуватиме необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав Позивача у майбутньому, оскільки Позивачем не обґрунтовано невідворотність настання стверджуваних ним наслідків без застосування заходів забезпечення позову.

Сама по собі імовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав заявника в майбутньому не може визнаватися достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже покликання суду - здійснення захисту реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2019 року у справі №826/13306/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивачем не надано до суду обґрунтованих доводів та доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що не дає можливості встановити існування очевидної реальної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР Рівне» до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 01 травня 2026 року.

Суддя К.М. Недашківська