Справа № 160/26601/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/26601/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

секретарі судового засідання Буханець І.П.,

за участю представника позивача Погребняк Г.О.,

представника відповідача Дідківської С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/26601/25 (головуючий суддя І-ї інстанції Прудник С.В., повний текст складено 24.11.2025 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Група «ТНП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17.09.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» № від 06.05.2025 року,

В обґрунтовання позовних вимог зазначено, що спірне рішення є протиправним, таким, що прийняте на підставі необґрунтованих висновків акта перевірки контролюючого органу, який безпідставно дійшов висновку про непідтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Позивач вказує, що всі господарські операції, які були предметом дослідження під час перевірки у взаємовідносинах з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва - ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») та ТОВ «МАЙРІН» є реальними, завершилися передачею матеріальних цінностей та грошових коштів між учасниками цих операцій, відтак між учасниками відбувався рух активів, який є визначальною характеристикою господарської операції в розумінні податкового законодавства. Позивач також звернув увагу, що в спірному податковому повідомленні-рішенні неправильно вказано найменування позивача: зазначено - ТОВ «ЛАНДМАНН», яке не має відношення до ТОВ «Торгова Група «ТНП». Позивач вважає, що в акті перевірки відсутнє чітке обґрунтування та посилання на докази, що підтверджують порушення саме товариством норм податкового законодавства в частині взаємовідносин з контрагентами, наполягає на тому, що він не повинен нести відповідальність за поведінку своїх контрагентів, оскільки в податковому праві визнається принцип індивідуальної відповідальності платника податків за невиконання своїх податкових зобов`язань, отже ніхто не повинен відповідати за протиправну поведінку та невиконання своїх зобов`язань перед бюджетом третіми особами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «В4» № від 06.05.2025 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення на враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. Вказує, що перевіркою встановлено відсутність реального характеру господарських взаємовідносин позивача з контрагентами; не надання до перевірки всіх документів; неможливість встановлення походження товарно-матеріальних цінностей, які зазначалися як предмет господарських операцій, а також реального виконавця господарських робіт, зазначених у первинних документах, не підтверджено факт транспортування товарів; перевіркою не підтверджено реальність проведення операцій в зв`язку з відсутністю у контрагентів необхідних умов для здійснення відповідної господарської діяльності внаслідок відсутності необхідної кількості штату працюючих осіб у контрагентів, відсутності основних фондів, які необхідні для здійснення господарської діяльності. З огляду на викладене, відповідач вважає, що висновки, зроблені за результатами перевірки є об`єктивними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ТОРГОВА ГРУПА «ТНП» () є юридичною особою, зареєстрований 29.09.2016 року, про що внесено відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

В період з 27.02.2025 року по 09.04.2025 року контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТГ «ТНП» за період діяльності з 01.01.2018 року - 30.09.2024 року загальною тривалістю 20 робочих днів, а саме з 27.02.2025 по 09.04.2025 року. Згідно наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 25.03.2025 року №2006-п строк проведення перевірки продовжено з 27.03.2025 року на 10 робочих днів.

За результатами перевірки контролюючим органом 16.04.2025 року складено акт №1752/04-36-07-02/40861807 (а.с.17-46 т.1).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення ПДВ за вересень 2024 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду у сумі 8555801 грн., а саме:

- по взаємовідносинах з ТОВ «МАЙРІН» на суму 375916, 22 грн., в т.ч.: за вересень 2022 року на суму 80428 грн., за квітень 2023 року - 295489 грн.;

- по взаємовідносинах з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва - ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») на суму 8179884 грн., в т.ч : за вересень 2023 р. - на суму 1178254 грн., за жовтень 2023 року на суму 2527022 грн., за листопад 2023 року на суму 1054914 грн., за грудень 2023 року на суму 1662570 грн., за лютий 2024 року на суму 1757124 грн..

На підставі акту перевірки контролюючим органом 06.05.2025 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2024 року на загальну суму 8555801 грн..

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Повноваження відповідача, порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту - Закон №996).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ такої категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод. Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

У вказаному рішенні Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано доказів проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, доказів встановлення відповідними судовими рішеннями (вироками) умислу в діях позивача та його контрагентів під час здійснення господарських операцій у перевіряємий період, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

За вказаних обставин суд відхиляє доводи відповідача, викладені в акті перевірки та в апеляційній скарзі про те, що податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, може свідчити про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами.

Також апеляційний суд вважає безпідставними та не обгрунтованими висновки відповідача, викладені в акті перевірки про те, що заниження податку на додану вартість є умисними діями позивача, оскільки така вина може бути доведена лише вироком суду.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Основним критерієм реальності господарської операції є рух активів або зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника податків, тобто оприбуткування товарно-матеріальних цінностей, отримання матеріального результату від виконання робіт, перерахування грошових коштів контрагентам.

Суд зазначає, що не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочини укладені позивачем з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва - ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») та ТОВ «МАЙРІН» є нікчемними через те, що за ланцюгом між попередніми контрагентами цих контрагентів позивача правочини визнані податковим органом ризикованими, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що не виконання контрагентами ТОВ «ЛАЙНЕГ» та ТОВ «МАЙРІН» своїх договірних зобов`язань мало наслідком безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «ЛАЙНЕГ» та ТОВ «МАЙРІН», та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на формування фінансового результату до оподаткування порушення податкової дисципліни, вчинені ТОВ «ЛАЙНЕГ» та ТОВ «МАЙРІН».

Будь-яке автоматичне співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами, оскільки це не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть бути належними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а.

При здійсненні платником податків господарської діяльності є можливими і збиткові операції; не є обов`язковим або економічним ефект спостерігався негайно одразу після вчинення операції; економічний ефект також може не настати ніколи (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі № 818/6203/13-а).

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок можливих протиправних діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що господарські операції між ТОВ «ТОРГОВА ГРУПА «ТНП» та його контрагентами ТОВ «ЛАЙНЕГ» та ТОВ «МАЙРІН» підтверджуються наступним.

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») () (продавець) 01.09.2023 року укладено договір №ТНТ/ЛН-2023, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар, загальна кількість якого, асортимент, одиниці виміру та товару визначаються сторонами у видаткових накладних, що є додатками до цього договору. Базис поставки за цим договором - EXW - склад продавця, Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив 11, № 5.

На підтвердження здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано наступні документи: договір, видаткові накладні у кількості 43 шт. за період вересень 2023 року - лютий 2024 року та акти приймання-передачі товару у кількості 43 шт. за період вересень 2023 - лютий 2024 року, які підтверджують факт передачі товарів (матеріальних цінностей) від продавця (постачальника) до покупця (одержувача) (а.с.47- 92 т.1).

З договору, видаткових накладних, актів приймання-передачі товару вбачається, що позивачем було придбано такі товари, як посуд столовий зі скла, з фарфору, кухонні вироби, форми для запікання, та інше кухонне приладдя, тощо.

ТОВ «ТГ «ТНП» було придбано продукцію від ТОВ «ЛАЙНЕГ» за Договором №ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року за період вересень 2023 року - лютий 2024 року на загальну суму 49079307,76 грн., що підтверджується рахунками на оплату, договором відступлення права вимоги між ТОВ «ЛАЙНЕГ» та ТОВ «СОЛСЕЙВ», платіжними інструкціями, податковими накладними, листами позивачса щодо уточнення призначення платежу (а.с.149 - 201 т.1).

Таким чином, позивачем здійснено повний розрахунок за поставлений товар згідно умов Договору №ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року, а також умов Договору про відступлення права вимоги №01/29032024 від 29 березня 2024 року.

Щодо підтвердження факту перевезення ТМЦ від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року.

Так, перевезення здійснювались у період з вересня 2023 року по лютий 2024 року двома перевізниками - ТОВ «Грандтранссервіс» () та ТОВ «ТРАНС-ТАУН» (), з якими у позивача укладені відповідні договори.

На підтвердження виконання договорів перевезень позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано Договір №01082022/2 від 01 серпня 2022 року (перевізник ТОВ «Грандтранссервіс») про перевезення вантажів автомобільним транспортом, Договір №03072-23/1 від 03 липня 2023 року (перевізник ТОВ «ТРАНС-ТАУН») з перевезення вантажів автомобільним транспортом; заявки від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «Грандтранссервіс» на перевезення вантажу автомобільним транспортом у кількості 4 шт., заявки від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «ТРАНС-ТАУН» на перевезення вантажу автомобільним транспортом у кількості 18 шт.; товарно-транспортні накладні форми №1-ТН за період вересень 2023 року - лютий 2024 року . у кількості 23 шт.; рахунків на оплату від ТОВ «Грандтранссервіс» на загальну суму 135000,00 грн. рахунки на оплату від ТОВ «ТРАНС-ТАУН» на загальну суму 900000,00 грн.; платіжні інструкції на користь перевізників (а.с.93 - 148 т.1) .

Товарно-транспортні накладні містять вичерпну інформацію про перевезення вантажу від постачальника до покупця на виконання, в тому числі відомості про вантажовідправника, автомобільного перевізника, вантажоодержувача, відомості про водія, транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), пункти завантаження і розвантаження, назва та кількість вантажу, тощо.

Отже, наведеними вище первинними документами підтверджується факт здійснення господарських операцій з постачання ТМЦ від постачальника ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва - ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ» до покупця ТОВ «ТГ «ТНП», як вірно зазначено судом першої інстанції.

Вказані обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Посилання податкового органу в акті перевірки та в апеляційній скарзі на те, що в ТТН пункт навантаження зазначено: Одеська обл., Овідіопольський р-н, Таїровська селищна рада, масив 11, №5, що суперечить даним вантажно-митних декларацій, ТОВ «ЛАЙНЕГ», в яких місце поставки зазначено «UAChernivtsi» судом до уваги не приймається, оскільки не спростовує реальність господарських операцій з постачання товару з між позивачем та ТОВ «ЛАЙНЕГ» за Договором № ТНТ/ЛН-2023 від 01.09.2023 року.

Так, податковим органом не заперечується факт ввезення ТОВ «ЛАЙНЕГ» товару на митну територію України. При цьому, місце поставки, яке зазначене в митних деклараціях ТОВ «ЛАЙНЕГ» не має відповідати даним пункту навантаження в товарно-транспортних накладних. Митна декларація фіксує поставку імпортного товару на митну територію, а ТТН - подальше переміщення вже розмитненого товару до покупця. Позивач як покупець товару, здійснив оплату послуг перевезення ТМЦ зі складу свого постачальника, який заходився в Одеській області, що ніяк не спростовує реальність господарської операції.

Доказів протилежного відповідачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції не зміг навести нормативне обгрунтування, що встановлює обов`язковість збігання місця навантаження у ТТН з місцем поставки у ВМД.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 року у справі №908/733/16 неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, завіреного печаткою покупця (у даному випадку печаткою покупця, на якій зазначено конкретні адреси місць поставки товару, що дає змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар), а також за наявності на первинних документах відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств.

Вищевикладені обставини вказують на безпідставність тверджень ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо наявності помилок у товарно-транспортних накладних, та як наслідок порушення порядку оформлення первинних бухгалтерських документів.

Згідно акту перевірки суми ПДВ за податковими накладними, складеними контрагентом, включено до податкового кредиту відповідного періоду, які відповідають даним додатку 1 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації ПДВ за вересень 2024 року відповідно. Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.30 т.1).

Згідно акту перевірки, суми ПДВ включено до складу податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість всього в сумі 8179884 грн., в т.ч.: за вересень 2023 року - на суму 1178254 грн., за жовтень 2023 року - на суму 2527022 грн., за листопад 2023 року - на суму 1054914 грн., за грудень 2023 року - на суму 1662570 грн., за лютий 2024 року - на суму 1757124 грн..

Також податковим органом підтверджено в акті перевірки, що станом на 30.09.2024 року по бухгалтерському рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками» по розрахунках з ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») заборгованість відсутня.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, з фактом реєстрації контрагентом (продавцем товарів/послуг) податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, у позивача виникло законне право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Крім того, між ТОВ «ТГ «ТНП» (покупець) та ТОВ «МАЙРІН» () (постачальник) 01.09.2022 року укладено Договір № МА-0916/01, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар, загальна кількість якого, асортимент, одиниці виміру та товару визначаються сторонами у видаткових накладних, що є додатками до цього договору.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано: Договір № МА-0916/01 від 01.09.2022 року, видаткові накладні №МА-0916/01 від 16 вересня 2022 року та №МА-0410/02 від 10 квітня 2023 року, акти приймання-передачі товару №16/09/22/21 від 16 вересня 2022 року та №10/04/23/1 від 10 квітня 2023 року, які підтверджують факт передачі товарів (матеріальних цінностей) від продавця (постачальника) до покупця (одержувача) (а.с.202-206 т.1).

З аналізу вказаних первинних документів вбачається, що позивачем було придбано такі товари, як плівка ПВХ, посуд столовий зі скла, з фарфору, кухонні вироби з алюмінію тощо, на загальну суму 2255497,31 грн..

Перевезення ТМЦ від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № МА-0916/01 від 01.09.2022 року здійснювались ТОВ «ТРАНС-ТАУН» (), з яким у позивача укладено відповідний договір №03072-23/1 від 03.07.2023 року.

На підтвердження виконання договору перевезення позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано заявки від ТОВ «ТГ «ТНП» до ТОВ «ТРАНС-ТАУН» на перевезення вантажу автомобільним транспортом №16092022_1 від 16 вересня 2022 року та №10042023_1 від 10 квітня 2023 року, товарно-транспортні накладні форми №1-ТН №16092022_1 від 16 вересня 2022 року та №10042023_1 від 10 квітня 2023 року; рахунки на оплату послуг з перевезення №201 від 16 вересня 2022 року, №279 від 10 квітня 2023 року на загальну суму 8000,00 грн. (а.с.207-211 т.1)

Зазначені товарно-транспортні накладні містять вичерпну інформацію про перевезення вантажу від постачальника до покупця на виконання вищевказаного Договору № МА-0916/01 від 01.09.2022 року, в тому числі відомості про вантажовідправника, автомобільного перевізника, вантажоодержувача, відомості про водія, транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), пункти завантаження і розвантаження, назви та обсягу вантажу, тощо.

Вказані обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

На підвердження оплати за поставлений товар ТОВ «МАЙРІН» позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано рахунки-фактури від ТОВ «МАЙРІН» №МА-0916/01 від 16 вересня 2022 року на суму 482566,08 грн., №МА-0410/01 від 10 квітня 2023 року на суму 1772931,23 грн.. Позивачем в повному обсязі здійснено оплату поставленого товару за Договором № МА-0916/01 від 01.09.2022 на загальну суму 2255497,31 грн., що підтверджується платіжниими інструкціями №3103 від 08.03.2024 року на суму 482566,08 грн., №3949 від 13.04.2023 року на суму 1772931,23 грн. (а.с.212-214 т.1)

В матеріалах справи наявні податкові накладні, складені ТОВ «МАЙРІН» №751 від 16.09.2022 року з реєстраційним №, №452 від 10.04.2023 року з реєстраційним № та зареєстровані в ЄРПН, які слугували підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (а.с.215-216 т.1).

Згідно акту перевірки суми ПДВ за вказаними податковими накладними включено до складу податкового кредиту та відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість всього у сумі 375916,22 грн., в т.ч.: за вересень 2022 року на суму 80428 грн.; за квітень 2023 року на суму 295489 грн.. Станом на 30.09.2024 року по бухгалтерському рахунку 63 «Розрахунки з постачальниками» по розрахунках з ТОВ «МАЙРІН» заборгованість відсутня (а.с. 21-зворот т.1).

Апеляційний суд зазначає, що всі наведені вище первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV. Доказів протилежного акт еревірки не містить.

Згідно вимог п.201.10 ПК України податкова накладна складена та зареєстрована після 01.07.2017 року у ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), є для покупця таких товарів (послуг) достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є відповідність податкової накладної до порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 200/5932/19.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19 червня 2018 року по справі №826/7704/16, від 17 квітня 2018 року по справі №820/475/17.

В постанові від 07.07.2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду, застосувавши норми пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК, статей 1, 9 Закону № 996-ХІV, також дійшла висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 21.01.2021 року у справі № 820/4411/16, від 15.04.2020 року у справі № 826/13929/17 ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, звіт/акт з переліком фактично наданих послуг за напрямами, вказаними в договорах, також може бути достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Щодо висновків відповідача про нереальність господарських операцій на основі аналізу податковим органом інформаційних баз контролюючих органів та поданої звітності контрагентів позивача, апеляційний суд зазначає про таке.

Законодавство передбачає можливість використання податковим органом інформаційних баз контролюючих органів з метою виконання покладених на останніх функцій та завдань. Разом з тим, наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10.04.2020 року у справі №804/1984/16, в якій зазначено, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої, та злагодженості дій між ними. Крім того, колегія суддів зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів по ланцюгу постачання трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відсутність у контрагентів достатніх матеріальних, трудових чи будь-яких інших ресурсів, як і наявність або відсутність таких контрагентів за юридичною адресою, чи неможливість проведення у суб`єкта господарювання перевірки, не має своїм наслідком недійсність укладених ним правочинів чи слугувати доказом наявності у таких суб`єктів господарювання такої мети, як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти поставку товару за всім ланцюгом на предмет виконання контрагентами в ланцюзі постачання вимог податкового законодавства та їх безпосередню діяльність та діяльність їх посадових осіб перед тим, як відносити відповідні суми витрат до своїх витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Стосовно посилання відповідача в акті перевірки та в апеляційній скарзі на наявність кримінального провадження, в якому фігурує постачальник позивача, суд зазначає наступне.

Так, контролюючий орган зазначає, що ТОВ «ЛАЙНЕГ» (нова назва ТОВ «ЕЛЕКТРПМЕНТ») є фігурантом кримінального провадження №0000021 від 04.09.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ст.212 КК України. Водночас, відповідач наводить цитати з різних ухвал суду по зазначеному кримінальному провадженню, в яких йдеться в тому числі про досудове розслідування стосовно контрагента ТОВ «ЛАЙНЕГ», що ніяк не спростовує факт реальності господарських операцій між позивачем та цим контрагентом.

Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Інформації щодо наявності вироків, винесених судом за результатами кримінальних проваджень, відносно позивача або його контрагентів, які набрали законної сили, податковим органом в акті перевірки та в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що статтею 212 КК України предбачено притягнення до відовідальності ща умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів.

З наведеного вбачається, що стосовно контрагента позивача відкрито кримінальне провадження за умисне ухилення від сплати податків і т.і., якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів.

В судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити, яким чином невиконання ТОВ «ЛАЙНЕГ» податкового законодавства зі сплати сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування бюджетів чи державних цільових фондів коштів, впливає на взаємовідносини з позивачем, а тим більше на формування позвачем податкового кредиту.

Згідно із нормами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В період з 12.03.2026 року по 13.03.2026 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці. В період з 18.03.2026 року по 20.03.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопадад 2025 року в адміністративній справі №160/26601/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопадад 2025 року в адміністративній справі №160/26601/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко