Справа № 400/9484/24
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 400/9484/24

адміністративне провадження № К/990/3671/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів -Желтобрюх І.Л., Шишова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,

представника позивача Мезінова О.Г.,

представника відповідача Єремєєва С.О.,

представників третьої особи: Печерного С.Л., Матюшка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року (головуючий суддя Дерев`янко Л.Л.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року (головуючий суддя Скрипченко В.О., судді Кравченко К.В., Осіпов Ю.В.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Головного управління ДПС у Миколаївській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - ТОВ «МГЗ») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ» (далі - третя особа, ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ»), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 9 вересня 2024 року: №704, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 192976599 грн; №704, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану платником податків у розмірі 788229084 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 197057271 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося, що відповідачем за результатами позапланової виїзної перевірки позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення ПДВ за квітень 2024 року, зроблено безпідставний висновок про завищення позивачем суми податку на додану вартість (далі - ПДВ), яка підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 788229084 грн та про завищення суми від`ємного значення ПДВ за квітень 2024 року у сумі 192976599 грн. Позивач зазначав, що висновок відповідача ґрунтується на помилковому твердженні про заниження (ненарахуванні) податкових зобов`язань по факту безоплатної передачі в дохід держави товарів і основних засобів відповідно до рішення Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року, яким в порядку застосування санкцій стягнуто в дохід держави корпоративні права, рухоме та нерухоме майно позивача. ТОВ «МГЗ» вказувало, що факту ухвалення цього судового рішення не достатньо для висновку про нарахування податкових зобов`язань з ПДВ. На думку позивача, лише фактично здійснена операція з передачі майна останнього у власність держави, підтверджена відповідними первинними документами та зумовлений нею рух активів та зміна структури активів та власного капіталу ТОВ «МГЗ» зумовлюють виникнення у останнього обов`язку нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ за фактом вчинення такої операції. Однак, на момент проведення перевірки, активи ТОВ «МГЗ» (основні засоби - рухоме та нерухоме майно, вказане у рішенні ВАКС від 16 лютого 2023 року) у власність держави передані не були і, відповідно, були відсутні докази такої передачі (первинні документи), ці активи перебували (і перебувають на час заявлення позову) на балансі позивача та останній є їх власником. Крім того, ТОВ «МГЗ» зауважує, що у рішенні ВАКС від 16 лютого 2023 року імпортовані та не реалізовані товари на суму ПДВ 788229084 грн не зазначені як такі, що підлягають стягненню в дохід держави.

Щодо висновку Акта про заниження податкових зобов`язань на загальну суму 1845089 грн, позивач зазначає, що цей висновок ґрунтується на приписах пункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України. В спростування цього висновку позивач посилається на те, що факт використання товарів у господарській діяльності може доводитися шляхом вказівки на ненадання документів про таке використання у господарській діяльності. Оскільки відповідачем не зібрано та не представлено доказів того, що товари (обладнання градирні), придбані ТОВ «МГЗ» у ТОВ «ІК Донгідроекоресурс», були використані в операціях, що не є господарською діяльністю позивача (із детальним описом таких операцій та первинних документів, які їх підтверджують), то висновки контролюючого органу про заниження ТОВ «МГЗ» податкових зобов`язань за березень 2024 року на суму 1845089 грн є неправомірними.

З аналогічних мотивів позивач не погодився і з висновком Акту про заниження позивачем податкових зобов`язань на загальну суму 75043707,28 грн у зв`язку з використанням в негосподарській діяльності соди каустичної. Крім того, позивач зазначає, що категоричний висновок про неможливість використання зазначеної продукції у господарській діяльності за межами гарантійного строку придатності зроблений відповідачем за відсутності експертного висновку. Водночас, позивач стверджує, що використання такої соди каустичної є можливим при виробництві глинозему.

Що стосується висновків Акта про завищення суми податкового кредиту з ПДВ на 3374622 грн по відносинам з ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг (третя особа), позивач зазначає, що у нього у повному обсязі наявні належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з вищевказаним контрагентом, що виключає неможливість їх використання для відображення у бухгалтерському та податковому обліку. При цьому контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 9 вересня 2024 року: №704 та №704 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 189601977 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ТОВ «МГЗ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 24224 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову, ухвалено у цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 9 вересня 2024 року №704 в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3374622 грн. В інший частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь позивача та третьої особи судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 72672 грн.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року. Витребувано з Миколаївського окружного адміністративного суду справу.

Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України), а також з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В основу висновку контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 та підпункту "а" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) покладено те, що у зв`язку з конфіскацією майна позивачем занижено (не нараховано) податкові зобов`язання по факту безоплатної передачі у дохід держави придбаних на митній території та імпортованих позивачем товарів на загальну суму 978685218 грн.

Відповідач зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання обов`язку нарахування податкових зобов`язань відповідно до абзацу «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України в поєднанні із застосуванням підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України до активів, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції" (стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції було правильно враховано те, що згідно наявних у матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 10 жовтня 2024 року власником об`єктів нерухомого майна, зазначених у рішенні Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року у справі №991/265/23 є ТОВ «МГЗ». В матеріалах справи відсутні належні докази передачі в дохід держави рухомого майна, зазначеного у рішенні Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року у справі №991/265/23».

Проте, суди попередніх інстанцій не надали належної уваги позиції контролюючого органу, яка полягає в тому, що відповідно до абзаців першого та другого частини третьої статті 5-1 Закону України від 14 серпня 2014 року №1644-VII «Про санкції» (далі - Закон №1644-VII), судове рішення про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, в день набрання ним законної сили надсилається Фонду державного майна України для здійснення повноважень у сфері управління активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування такої санкції, а також до апарату Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України.

Активи, щодо яких ухвалено рішення про застосування такої санкції, підлягають передачі Фонду державного майна України протягом п`яти робочих днів з дня набрання законної сили вищезазначеним судовим рішенням.

Із наведеного вбачається, що позивач не виконав свого обов`язку протягом п`яти днів із дати набрання рішенням ВАКС від 16 лютого 2023 року у справі № 991/265/23 (набрало законної сили 16 червня 2023 року), тобто до 22 червня 2023 року, передати визначене у відповідному рішенні майно, зокрема, але не виключно 100% статутного капіталу. Порушення законодавства позивачем у даній частині не звільняє його від обов`язків, покладених на нього податковим законодавством, зокрема щодо нарахування податкових зобов`язань по операціям, що не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Крім того, з 19 березня 2024 року Фонд державного майна України набув права власності на корпоративні права ТОВ «МГЗ», а разом із ними - на все майно даного підприємства, а отже, відповідно до частини першої статті 2 Господарського кодексу України (далі - ГК України), виступає засновником суб`єктів господарювання та здійснює щодо підприємства організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Враховуючи вище наведене, ТОВ «МГЗ» в порушення підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196, абзаців «а», «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (ТМЦ, які включені в податкових звітних періодах формування від`ємного значення з податку на додану вартість: листопад 2021 року - березень 2024 року) в дохід держави на суму ПДВ 886368025 грн (98138941 + 788229085), тобто занижено показник рядка 4.1 Декларації за березень 2024 року.

Щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права (підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України та процесуального права (статей 90, 242, 244, пункту 2 частини другої статті 245 КАС України): суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові зазначив: «частиною другою статті 675 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

За приписами частини першої статті 677 ЦК України законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності).

Наведені норми свідчать, що законодавець розрізняє поняття гарантійного строку та строку придатності.

При цьому, матеріалами справи підтверджується факт придбання обладнання з метою використання у власній господарській діяльності.».

При цьому, судами попередніх інстанцій не застосовано приписи частини першої статті 77 КАС України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач вказує, що позивачем не доведено використання у господарській діяльності придбаної градирні, а також соди каустичної, гарантійний строк зберігання яких сплив на момент проведення перевірки. Більше того, ТОВ «МГЗ» у судовому засіданні підтверджено, що вказані товари станом на момент розгляду судової справи у суді так і не були використані у господарській діяльності, що підтверджує висновки контролюючого органу.

ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ» та позивач, скориставшись своїм правом надали до суду відзиви на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на встановлені обставини та висновки в частині оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції зазначили, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду першої інстанції (в частині задоволення позовних вимог) та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Зокрема у відзиві третя особа зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції в частині надання оцінки господарській операції позивача з ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ» є обґрунтованою та правомірною. На думку третьої особи, позивач правомірно сформував податковий кредит за правовідносинами з ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг», які належним чином підтверджені відповідними податковими накладними, а також первинними бухгалтерськими документами. Третя особа стверджує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект. Крім того, звертає увагу на той факт, що жодних дефектів у правовому статусі ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг» не існувало та не існує. У свою чергу відповідач не має права втручатися у господарську діяльність позивача та третьої особи та робити висновки про економічну недоцільність придбання послуг, а тому заперечує висновки відповідача щодо порушень вимог законодавства по операціям позивача з придбання послуг у контрагента ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг».

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, переглянувши судове рішення апеляційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування у цій справі судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «МГЗ» 16 вересня 2004 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності підприємства виробництво алюмінію (КВЕД 24.42). Єдиним учасником юридичної особи є Фонд державного майна України. Зазначене підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 3 вересня 2024 року.

Позивач подав Податкову декларацію з ПДВ за квітень 2024 року, в якій задекларував від`ємне значення з ПДВ у розмірі 981287824 грн, з яких: 788229084 грн підлягають бюджетному відшкодуванню, 193058740 грн зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

ГУ ДПС у Миколаївській області у період з 9 липня 2024 року по 24 липня 2024 року здійснено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МГЗ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої 31 липня 2024 року складено Акт №12862/14-29-07-04/33133003 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки, контролюючим органом встановлено, що при декларуванні за квітень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету позивачем порушено:

підпункт 196.1.20 пункту 196.1 статті 196, абзаци «а», «г» пункту 198.5 статті 198, пункт 200.1, абзац «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за квітень 2024 року на 788229084 грн;

підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196, пунктів 198.1, 198.3, абзаців «а», «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 абзацу «в» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ за квітень 2024 року на суму 192976599 грн.

Вказаних висновків контролюючий орган дійшов з огляду на те, що у справі №991/265/23 рішенням Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року та постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 червня 2023 року корпоративні права, рухоме і нерухоме майно ТОВ «МГЗ» стягнуто у дохід держави.

Щодо податкових наслідків з ПДВ в особи (платника ПДВ), майно в якої було конфісковано, а саме така особа:

не визначає суму податкових зобов`язань з ПДВ за операцією з конфіскації майна (безоплатної передачі майна у власність держави), оскільки така операція не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 розділу V ПК України;

визначає податкові зобов`язання з ПДВ за правилами, встановленими підпунктом «а» пункту 198.5 статті 198 розділу V ПК України, враховуючи те, що конфісковане майно, придбане/виготовлене з ПДВ (для майна, придбаного або виготовленого до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту), використовується в операції, яка не є об`єктом оподаткування ПДВ.

ТОВ «МГЗ» в порушення підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196, абзацу «а», «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (ТМЦ, які включені в податкових звітних періодах формування від`ємного значення з ПДВ: листопад 2021 року - березень 2024 року) в дохід держави на суму ПДВ 886368025 грн (98138941 + 788229085), тобто занижено показник рядку 4.1 Декларації за березень 2024 року.

Також, перевіркою встановлено завищення по операціях з придбання послуг у контрагента - постачальника ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг» () у грудні 2021 року - березні 2022 року на суму ПДВ 3374622 грн, які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами. ТОВ «МГЗ» до перевірки не було надано Додаток №3 «Звіт про надання послуг з переліком», у зв`язку з чим, не можливо визначити номенклатуру наданих послуг, фахівця який виконував ті чи інші послуги, період їх виконання, кількість годин, коефіцієнт складності, терміновості наданих послуг, та загалом не можливо визначити вартість наданих таких послуг, зазначених у актах приймання - передачі наданих послуг у грудні 2021 року - березні 2022 року. Враховуючи вище наведене, не можливо ідентифікувати за своєю суттю операції з придбання юридично-консультаційних послуг у контрагента-постачальника ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг», які саме були надані послуги, в якій кількості, визначити їх вартість окремо по кожній номенклатурі тощо. Тобто, надані до перевірки первинні документи не розкривають суть проведення господарської операції ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг» в грудні 2021 року - березні 2022 року.

Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ «МГЗ» придбано ТМЦ (градирню ДВГ-1000Н-4) у контрагента - постачальника ТОВ "ІК "Донгідроекоресурс" () у серпні, жовтні 2020 року на суму ПДВ 1845089 грн. Згідно пункту 5.2 Договору від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/8310Р3887, укладеного з ТОВ «ІК «Донгідроекоресурс», постачальник (ТОВ «ІК «Донгідроекоресурс») гарантує якість Товару протягом 18 місяців з моменту введення в експлуатацію, але не більше 24 місяців з дня поставки, за умови дотримання умов технічної експлуатації та зберігання. У зв`язку з тим, що придбані ТМЦ (градирня ДВГ-1000Н-4 в розібраному вигляді) придбані і оприбутковані у травні-жовтні 2020 року та не введенні в експлуатацію більше 24 місяців, та у зв`язку з відсутністю інформації щодо умов та місця їх зберігання, якість Товару може вже не відповідати відповідним технічним стандартам для введення в експлуатацію в подальшому. ТОВ «МГЗ» до перевірки не надано документів щодо списання, переміщення на інший склад, передачі на зберігання третій особі, використання у власній господарській діяльності та/або її реалізації тощо. Тобто, на думку податкового органу, придбані ТМЦ використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків мало нарахувати податкові зобов`язання у сумі 1845089 грн та відобразити їх у рядку 4.1 (колонка Б), рядку 9 (колонка Б) Декларації за березень 2023 року.

Під час перевірки відповідачем встановлено, що ТОВ «МГЗ» імпортував натрій їдкий технічний (далі - сода каустична) у грудні 2021 року в кількості 27,550 тонн, у січні-лютому 2022 року в кількості 848,863 тонн з російської федерації (до повномасштабного вторгнення на територію України). Крім цього, позивач імпортував натрій їдкий технічний (далі - сода каустична) у січні-лютому 2022 року та в інших попередніх періодах з російської федерації (до повномасштабного вторгнення на територію України). Фактичне розмитнення імпортованого товару (соди каустичної) у кількості 173,929 тонн здійснено у березні 2024 року, що підтверджується митними деклараціями. У зв`язку з тим, що імпортована сода каустична у кількості 173,929 тонн балансовою вартістю 375218536,4 грн, вже є протермінованою, то така сода не може бути використана в подальшому в господарських операціях платника податків, дані операції не можуть вважатися господарською діяльністю платника податків, та ТОВ "МГЗ" відповідно до абзацу «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України мало нарахувати податкові зобов`язання у сумі 75043707 грн (балансова вартість соди 375218536,40*20%=75043707,28) та задекларувати у рядку 4.1 (колонка Б) Декларації за березень 2024 року.

Позивачем в порядку пункту 86.7 статті 86 ПК України було подано заперечення на Акт перевірки. ТОВ "МГЗ" 4 вересня 2024 року позивачем було отримано відповідь щодо результатів розгляду заперечень до Акта перевірки, відповідно до змісту якої змін до Акту перевірки не внесено.

На підставі висновків Акта перевірки, відповідачем 9 вересня 2024 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

№704, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 192976599 грн;

№704, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану платником податків у розмірі 788229084 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 197057271 грн.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями від 9 вересня 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та про їх скасування.

Колегія суддів касаційної інстанції здійснюючи перегляд рішень судів попередніх інстанцій в межах визначених статтею 341 КАС України виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в Акті перевірки зазначено, що у справі №991/265/23 рішенням Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року та постановою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 червня 2023 року корпоративні права, рухоме і нерухоме майно ТОВ «МГЗ» стягнуто у дохід держави. Щодо податкових наслідків з ПДВ в особи (платника ПДВ), майно в якої було конфісковано, а саме така особа: не визначає суму податкових зобов`язань з ПДВ за операцією з конфіскації майна (безоплатної передачі майна у власність держави), оскільки така операція не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно з підпунктом 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 розділу V ПК України; визначає податкові зобов`язання з ПДВ за правилами, встановленими підпунктом «а» пункту 198.5 статті 198 розділу V ПК України, враховуючи те, що конфісковане майно, придбане/виготовлене з ПДВ (для майна, придбаного або виготовленого до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту), використовується в операції, яка не є об`єктом оподаткування ПДВ.

ТОВ «МГЗ» в порушення підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196, абзацу «а», «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (ТМЦ, які включені в податкових звітних періодах формування від`ємного значення з ПДВ: листопад 2021 року - березень 2024 року) в дохід держави на суму ПДВ 886368025 грн (98138941 + 788229085), тобто занижено показник рядку 4.1 Декларації за березень 2024 року.

ПК України регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2.); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3.); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4.); подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (підпункт 16.1.5.).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, згідно з вимогами пунктів 44.3 та 44.4 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

За приписами підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до пункту 180.1 статті 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

За нормами підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України, не є об`єктом оподаткування операції з передачі майна (конфіскованого майна, знахідок, майна, визнаного безхазяйним, скарбів, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майна, визначеного у статті 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави, у розпорядження державних установ або організацій, уповноважених здійснювати їх збереження або постачання згідно із законодавством, а також операції з безоплатної передачі зазначеного в цьому пункті майна у випадках, визначених законодавством, у володіння і користування державних органів, установ (організацій), які утримуються за рахунок бюджетних коштів, а також закладів, в яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV).

Статтею 1 Закону № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення №88).

Відповідно до пункту 1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з пунктом 2.2 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.1 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 14 серпня 2014 року №1644-VII «Про санкції» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про санкції» видами санкцій згідно з цим Законом є: 1-1) стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Рішення щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, ухвалюється судом у порядку, визначеному статтею 5-1 цього Закону.

Законом №3587-IX від 22 лютого 2024 року до частини третьої статті 5-1 Закону України «Про санкції» внесено зміни щодо порядку виконання рішення суду про застосування санкцій. Так, визначено, що судове рішення про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, в день набрання ним законної сили надсилається Фонду державного майна України для здійснення повноважень у сфері управління активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування такої санкції, а також до апарату Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України.

Активи, щодо яких ухвалено рішення про застосування такої санкції, підлягають передачі Фонду державного майна України протягом п`яти робочих днів з дня набрання законної сили вищезазначеним судовим рішенням.

Фонд державного майна України здійснює повноваження у сфері управління (у тому числі шляхом реалізації) активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування такої санкції, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Грошові кошти, отримані в результаті реалізації таких активів, зараховуються до Державного бюджету України та спрямовуються до фонду ліквідації наслідків збройної агресії.

Застосовуючи зазначені вище норми до обставин цієї справи і оцінюючи висновки Акта перевірки, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в частині порушення позивачем підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 та підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України у зв`язку з конфіскацією майна позивача суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що виявлене порушення з позиції відповідача полягає в тому, що позивачем занижено (ненараховано) податкові зобов`язання по факту безоплатної передачі в дохід держави придбаних на митній території та імпортованих позивачем товарів на загальну суму ПДВ 886368025 грн; оприбуткованих ТОВ «МГЗ» у період з липня 2015 року по березень 2023 року основних засобів (балансовою вартістю 461585962,18 грн) на суму ПДВ 92317193 грн за рахунок чого формувалося від`ємне значення у період з листопада 2021 року по березень 2024 року, всього у розмірі 978 685 218 грн.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень Вищим антикорупційним судом 16 лютого 2023 року прийнято рішення у справі №991/265/23 за позовом Міністерства юстиції України до «Особа 1», Міжнародної компанії Публічне акціонерне товариство «Об`єднана компанія «Русал», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод», яким застосовано до «Особа 1», Міжнародної компанії публічне акціонерне товариство «Об`єднана компанія «Русал» санкцію, передбачену пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», стягнуто в дохід держави активи, зокрема, належне ТОВ «МГЗ» нерухоме майно, зазначене у пункті 1-24 частини третьої резолютивної частини рішення, рухоме майно, зазначене у пунктах 47-283, 287-297 частини третьої резолютивної частини рішення, 100% статутного капіталу ТОВ «Миколаївський глиноземний завод».

Постановою апеляційної палати Вищого антикорупційного суду України від 16 червня 2023 року рішення Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року в частині, яка стосується ТОВ «МКЗ», залишено без змін.

З аналізу рішення Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року вбачається, що ним передбачено стягнення в дохід держави індивідуально визначеного рухомого та нерухомого майна позивача і корпоративних прав.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що на час проведення податкової перевірки відповідачем рішення Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року у справі № 991/265/23 виконано в частині стягнення у дохід держави активів 100% статутного капіталу ТОВ «МГЗ».

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 3 вересня 2024 року підтверджується, що 19 березня 2024 року відбулася державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу засновників) на підставі зазначеного судового рішення. Єдиним учасником юридичної особи став Фонд державного майна України.

У матеріалах справи наявні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що станом на 10 жовтня 2024 року власником об`єктів нерухомого майна, зазначених у рішенні Вищого антикорупційного суду України від 16 лютого 2023 року у справі № 991/265/23, є позивач.

Крім того, суди попередніх інстанцій вказали, що матеріали справи не місять доказів передачі в дохід держави рухомого майна, зазначеного у рішенні Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року у справі №991/265/23.

Норми частини третьої статті 5-1 Закону України «Про санкції» як в редакції, що діяла як на час прийняття Вищим антикорупційним судом рішення від 16 лютого 2023 року, так і в редакції на час набрання ним законної сили (16 червня 2023 року) не встановлювали строк передачі активів на виконання рішення суду.

Крім того, судами зазначено, що рішення Вищого антикорупційного суду України рішення від 16 лютого 2023 року не передбачало стягнення у дохід держави товарно-матеріальних цінностей, крім перелічених в ньому.

Разом з тим, відповідачем зроблено висновок про ненарахування податкових зобов`язань по факту безоплатної передачі в дохід держави придбаних на митній території та імпортованих позивачем товарів, які не зазначені в рішенні від 16 лютого 2023 року як такі.

Суди дійшли висновку, що відповідач пов`язує необхідність застосування до спірних правовідносин підпункту 196.120 пункту 196.1 статті 196 та підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України виключно з стягненням у дохід держави активів 100% статутного капіталу ТОВ «МГЗ».

Наявність у Фонду державного майна України корпоративних прав ТОВ «МГЗ» не є тотожним праву володіти, користуватися та розпоряджатися майном товариства.

На думку судів попередніх інстанцій, державна реєстрація права власності на корпоративні права у розмірі 100% статутного капіталу за Фондом державного майна України у березні 2024 року не призвела до переходу права власності на все майно ТОВ «МГЗ» до Фонду державного майна України, а також матеріали справи не містять доказів фактичної передачі Фонду державного майна України індивідуально визначеного рухомого і нерухомого майна, зазначеного у рішенні Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року.

Враховуючи зазначені обставини суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про помилковість доводів контролюючого органу щодо протиправного ненарахування ТОВ «МГЗ» податкових зобов`язань з ПДВ по операціям з безоплатної передачі товаро-матеріальних цінностей і основних засобів в дохід держави у розмірі 978 685 218 грн, оскільки відсутні належні правові та фактичні підстави для цього.

Разом з тим, відповідач як у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі вказував на правомірність прийняття оскаржуваних рішень та зазначав, що згідно із рішенням Вищого антикорупційного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 991/265/23 (набрало законної сили 16 червня 2023 року), зокрема, вирішено стягнути у дохід держави активи, а саме - 100% статутного капіталу ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» ().

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 19 березня 2024 року одноосібним засновником (учасником) ТОВ «МГЗ» став Фонд державного майна України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 6 лютого 2018 року №2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон №2275-VIII), учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.

Відповідно до статті 28 Закону №2275-VIII, органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Згідно частини першої статті 29 Закону №2275-VIII, загальні збори учасників є вищим органом товариства.

За приписами частини першої статті 30 Закону №2275-VIII загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Частиною другою статті 30 Закону №2275-VIII визначено перелік компетенції загальних зборів учасників.

Відповідно до частини першої статті 2 ГК України (в редакції чинній на час здійснення перевірки), учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

За приписами частини першої статті 66 ГК України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Правом власності відповідно до статті 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто, на думку відповідача, з 19 березня 2024 року Фонд державного майна України набув права власності на корпоративні права ТОВ «МГЗ», а отже, здійснює щодо підприємства організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (частина перша статті 2 ГК України), обирає одноосібний виконавчий орган товариства або членів колегіального виконавчого органу (пункт 7 частини другої статті 30 Закону №2275-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно із Порядком управління активами, щодо яких ухвалено судове рішення про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2023 року №1233 «Деякі питання управління активами, стягнутими в дохід держави», Фонд державного майна здійснює управління активами у такі способи, зокрема управління Фондом державного майна корпоративними правами, що стягнуті в дохід держави за судовим рішенням відповідно до Закону України "Про санкції", відповідно до законодавства (підпункт 1 пункт 9 Положення).

У пункті 2 вказаного Положення наведено визначення: активи - нерухоме майно (земельна ділянка, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, зокрема нежитлові будівлі, споруди, житлові будинки, квартири, об`єкти незавершеного будівництва), транспортний засіб, корпоративні права (акції, частки), права вимоги до будь-яких фізичних або юридичних осіб за кредитними договорами, контрактами та іншими договорами та інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, цінні папери, єдині майнові комплекси підприємств, грошові кошти, інше окреме індивідуально визначене майно;

управління активами - здійснення повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких активів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними (у тому числі реалізація активів), у межах, визначених законодавством.

Згідно пункту 3 цього ж Положення, Фонд державного майна здійснює управління активами на підставі рішення Фонду державного майна про визначення способу управління.

Посилаючись на вказані вище норми відповідач вказував, що в результаті передачі Фонду державного майна України корпоративних прав підприємства, останній набув прав володіння, користування і розпорядження на все майно підприємства.

Передача конфіскованих корпоративних прав підприємства автоматично тягне за собою передачу прав, які мають ознаки права власності, а саме володіння, користування і розпорядження на все майно підприємства, а отже, така передача відповідає ознакам події (операції), передбаченої підпунктом 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України.

Таким чином, ТОВ «МГЗ» в порушення підпункту 196.1.20 пункту 196.1 статті 196 ПК України, підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України не нараховано податкові зобов`язання по операціях з безоплатної передачі майна (ТМЦ, які включені в податкових звітних періодах формування від`ємного значення з податку на додану вартість: листопад 2021 року - березень 2024 року) в дохід держави.

Проте, а ні суд першої, а ні суд апеляційної інстанції у своїх рішеннях вказаним доводам контролюючого органу належної оцінки не надали, хоча наведені обставини мають бути належним чином судами встановлені та досліджені, оскільки є обов`язковими для вирішення цього спору.

Крім того, судами попередніх інстанцій зазначено, що також під час перевірки відповідачем встановлено, що ТОВ «МГЗ» придбано товарно-матеріальні цінності (градирню ДВГ-1000Н-4) у контрагента - постачальника ТОВ "Інжинірингова компанія "Донгідроекоресурс" () у серпні, жовтні 2020 року на суму ПДВ 1845089 грн. Позивачем до перевірки надано специфікацію від 13 квітня 2020 року №1 до Договору від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/8310Р3887, укладену з ТОВ "Інжинірингова компанія "Донгідроекоресурс", згідно якої товар поставляється у розібраному вигляді.

Щодо вказаних висновків контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 1845089 грн, то судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у матеріалах справи наявний Договір від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/831ОР3887, укладений між позивачем (Покупець) і ТОВ "ІК Донгідроекоресурс" (Постачальний), предметом якого є обладнання та запасні частини до нього. Пунктом 5.2 вказаного Договору передбачено, що постачальник гарантує якість товару впродовж 18 місяців з моменту введення в експлуатацію, але не більше 24 місяців з дня поставки при умові дотримання умов технічної експлуатації та зберігання.

При цьому, суди вказали, що у справі не є спірним, що в межах вказаного Договору було виконано поставку товару (обладнання градирні), що підтверджено відповідними доказами (первинними та іншими документами), дослідженими відповідачем під час проведення перевірки.

Відповідачем в Акті перевірки зазначено, що ТОВ "МГЗ" віднесло до складу податкового кредиту за січень 2023 року податкової декларації з ПДВ суму ПДВ у розмірі 1845089,28 грн з загальної суми коштів, що підлягає сплаті, а саме 11070535,68 грн. При цьому, контролюючий орган зазначив, що придбана градирня наразі не змонтована та не введена в експлуатацію; ТОВ "МГЗ" не надало до перевірки документів щодо списання, переміщення на інший склад, передачі на зберігання іншій особі, реалізації, використання у власній господарській діяльності цієї градирні.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що ТОВ "МГЗ" використовує згадане обладнання у не господарських операціях, тому на виконання вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України мав нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1845089 грн у Декларації з ПДВ за березень 2023 року по операціям з придбання градирні у контрагента ТОВ "ІК Донгідроекоресурс".

Водночас, у матеріалах справи є результати інвентаризації товаро-матеріальних цінностей комори №1057 "Обладнання для монтажу (рахунок 1524)", проведеної згідно наказу від 29 вересня 2023 року №МГЗ-23-Н058/01 у період 1 жовтня 2023 року по 18 жовтня 2023 року, і складений під час інвентаризації опис містить посилання на наявність обладнання градирні.

Також, відомості про те, що обладнання градирня обліковується на складі включено і до оборотної відомості 1057 станом на квітень 2024 року.

Відтак, вказані докази підтверджують відображення обладнання градирні в бухгалтерському обліку позивача.

Судами також зазначено, що доводи відповідача з приводу спливу передбаченого пунктом 5.2. Договору від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/831ОР3887 гарантійного строку на обладнання є неаргументованими та не свідчать про неможливість використання позивачем в своїй господарській діяльності обладнання градирні за межами цього строку.

Враховуючи вище зазначені обставини, дійшли висновку, що позивачем доведено факт придбання вказаного обладнання з метою використання у власній господарській діяльності.

Колегія суддів касаційної інстанції вказані висновки судів по наведеному епізоду вважає передчасними, оскільки крім наведених судами обставин контролюючий орган посилався на те, що ТОВ «МГЗ» до перевірки надано видаткові накладні, оформлені ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» згідно до договору від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/8310Р3887 на адресу ТОВ «МГЗ».

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» становить 2057843,83 грн, в тому числі сума ПДВ 342973,97 грн, у зв`язку з відсутністю повної оплати по взаєморозрахунках з ТОВ «ІК «ІК Донгідроекоресурс».

Відповідач вказував, що згідно з наданою ТОВ «МГЗ» Специфікацією від 6 липня 2020 року №1 до Договору від 13 квітня 2020 року №МГЗ-Д-20-167/8310Р3887 оплата у розмірі 2182801 грн з ПДВ здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати введення в експлуатацію товару поставленого по специфікації. Оплата у розмірі 150000 грн з ПДВ за роботи шеф-надзору за монтажем, пусконаладкою та вводом в експлуатацію обладнання поставленого по даній специфікації здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання акта виконаних робіт.

Згідно з проведеним аналізом наданих документів по взаємовідносинах з ТОВ «ІК Донгідроекоресурс» встановлено, що введення в експлуатацію градирні ДВГ-1000Н-4 не здійснено, а також відсутня повна оплата по договору, а також не було надано акти виконаних робіт щодо монтажу, пусконаладкою та введенням в експлуатацію обладнання.

ТОВ «МГЗ» до перевірки надано оборотно-сальдові відомості у розрізі складу за 2021 - 2022 роки, за січень - лютий 2023 року на балансі ТОВ «МГЗ» рахується ТМЦ з номенклатурою: Градирня ДВГ-1000Н-4 (обладнання до установки з 2014 року, елемент обліковано - 12.70.17.002.001) в кількості 0,880 шт балансовою вартістю 8456659,2 грн на початок та кінець періоду.

Позивачем до перевірки також надано оборотно-сальдову відомість у розрізі складу за березень 2023 року, згідно якої градирня ДВГ-1000Н-4 (у розібраному вигляді) на початок та кінець періоду відсутня. Відсутня будь-яка інформація та документальне підтвердження щодо оприбутковання/списання/переміщення градирні ДВГ-1000Н-4 (в розібраному стані), її запасних частин тощо та відображення таких операцій в бухгалтерського обліку (акти списання зі складу, акти вводу в експлуатацію тощо).

Згідно наданої до перевірки оборотно-сальдової відомості у розрізі складу за лютий 2023 року, згідно якої встановлено наявність градирні ДВГ-1000Н-4 в розібраному вигляді на початок та кінець періоду.

Проте у відповідності до наданої позивачем оборотно-сальдової відомості у розрізі складу за березень 2023 року не встановлено наявність градирні ДВГ-1000Н-4 в розібраному вигляді на початок та кінець періоду.

Водночас ТОВ «МГЗ» не надано документів щодо списання, переміщення на інший склад, передачі на зберігання третій особі, використання у власній господарській діяльності та/або її реалізації, тобто придбані ТМЦ використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Враховуючи вище наведене, контролюючий орган вказував, що ТОВ «МГЗ» в порушення пункту 189.1 статті 189, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України ТОВ «МГЗ» не нарахувало податкові зобов`язання по рядкам 4.1 (колонка Б) Декларації за березень 2023 року на суму 1 845 089 гривень.

Наведеним посиланням суди як першої інстанції так і апеляційної інстанції не надали, зазначивши лише, що сплив гарантійного строку має наслідком звільнення постачальника від обов`язків щодо здійснення заміни неякісного товару, проте це не свідчить про непридатність обладнання градирні до використання, а матеріалами справи підтверджується факт придбання обладнання з метою використання у власній господарській діяльності.

Частинами першою - третьою статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що по двом наведеним вище епізодам рішення судів першої та апеляційної інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідають.

Верховний Суд послідовно у своїй правозастосовчій практиці постійно підкреслює необхідність дотримання процесуальних вимог (статті 322 КАС України) щодо змісту мотивувальної частини рішень судів першої та апеляційної інстанцій та надання мотивованої оцінки важливим аргументам сторін, якими вони обґрунтовують свою позицію.

Одне із призначень обґрунтованого судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду. Тож залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У межах цієї справи у наведених вище у цій частині постанови епізодах суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися обов`язку із безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та надання правової оцінки усім доводам учасників справи, застосувавши формальний підхід до її вирішення та порушивши правила офіційного з`ясування обставин справи.

Що стосується питання господарських операцій позивача з ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ", то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно висновків документальної перевірки відповідач встановив завищення позивачем по операціях з придбання послуг у контрагента - постачальника ТОВ "ДЕВЕЛОПМЕНТ КОНСТРАКШН ХОЛДІНГ" у грудні 2021 року - березні 2022 року на суму ПДВ 3374622 грн, які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Вказані висновки контролюючий орган обґрунтовував там, що:

- операції з придбання послуг не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, оскільки акти приймання - передачі наданих послуг не розкривають сутті проведення господарської операції з наданих консультативно-юридичних послуг, Додаток №2 "Заявки на надання услуг", Додаток №3 "Звіт про надання послуг з переліком" до договору, та/або інші розшифровки наданих послуг не надавались;

- договір від 18 листопада 2020 року №18/11/20/МГЗ-Д-20-477 станом на момент оформлення документів з надання юридично-консультативних послуг у грудні 2021 року - березні 2022 року є не дійсним, термін дії договору рік з дати підписання, додаткову угоду щодо пролонгації терміну даного Договору платником податку не надано під час проведення перевірки;

- не можливо визначити економічну доцільність, ефективність придбаних таких послуг, враховуючи наявний власний кваліфікований персонал та залучення інших сторонніх організацій.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами частини другої статті 9 Закону №996-ХIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Проте якщо господарська операція фактично не відбулась, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Верховний Суд у своїй послідовній практиці неодноразово звертав увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарські відносини між позивачем та ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" виникли на підставі Договору №18/11/20/НГЗ-20-477 від 18 листопада 2020 року (далі - Договір), предметом якого є надання останнім послуг з: 1) проведення аналізу ризиків Замовника у сфері: податкового законодавства, в тому числі трансфертного ціноутворення, інвестиційного, корпоративного законодавства, земельних відносин, забезпечення енергоресурсами, застосування економічних санкцій, взаємодії з контролюючими та правоохоронними органами (податковими та митними органами, СБУ, НАБУ, ДБР, поліція, прокуратура, податкова міліція), взаємодії з органами нагляду та контролю (екологічними інспекціями, Держпраці, МНС), з інших питань за дорученням замовника; 2) розробка стратегії та плану робіт, направлених на урегулювання ризиків; 3) реалізація розробленої стратегії та плану робіт, направлених на урегулювання ризиків; 4) ініціювання від імені замовника судових процедур та інших необхідних дій, направлених на урегулювання ризиків із залученням третіх осіб; 5) ведення переговорів від імені замовника, представництво інтересів замовника перед третіми особами; 6) інші види послуг за заявкою на надання послуг, форма якої наведена у Додатку №2.

Також сторонами до вказаного Договору укладено Додаткову угоду від 28 вересня 2021 року, згідно якої строк дії Договору було продовжено до 18 листопада 2022 року.

Згідно Акта надання послуг №272 від 31 грудня 2021 року ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передало, а ТОВ "МГЗ" прийняло послуги у відповідності до звіту про надання послуг за грудень 2021 року вартістю 4891302 грн, у тому числі ПДВ 815217 грн). Оплата наданих послуг здійснена 6 грудня 2021 року, що підтверджено платіжним дорученням №06637.

ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено податкову накладну від 6 грудня 2021 року №1.

Згідно Акта надання послуг №1 від 31 січня 2022 року ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передало, а ТОВ "МГЗ" прийняло послуги у відповідності до звіту про надання послуг за січень 2022 року вартістю 4909 446 грн, у тому числі ПДВ 818241 грн. Оплата наданих послуг здійснена 5 січня 2022 року, що підтверджено платіжним дорученням №00040).

ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено податкову накладну від 5 січня 2022 року №1.

Згідно Акта надання послуг №27 від 28 лютого 2022 року ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передало, а ТОВ "МГЗ" прийняло послуги у відповідності до звіту про надання послуг за лютий 2022 року вартістю 5181102 грн, у тому числі ПДВ 863517 грн. Оплата наданих послуг здійснена 4 лютого 2022 року, що підтверджено платіжним дорученням №06618.

ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" складено податкову накладну №1 від 4 лютого 2022 року.

Згідно Акта надання послуг №37 від 31 березня 2022 року ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" передало, а ТОВ "МГЗ" прийняло послуги у відповідності до звіту про надання послуг за березень 2022 року вартістю 5265882 грн, у тому числі ПДВ 877647 грн. Оплата наданих послуг здійснена 11 березня 2022 року, що підтверджено платіжним дорученням №01163.

ТОВ "Девелопмент Констракшн Холдінг" 11 березня 2022 року складено податкову накладну №1.

До кожного з наведених вище актів виконаних робіт було додано звіти про надані послуги.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у позивача у повному обсязі наявні належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом, що виключає неможливість їх використання для відображення у бухгалтерському та податковому обліку позивача.

У свою чергу відповідачем не надано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника ПДВ або можливої фіктивної діяльності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій, які розглядаються за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неправомірності висновку контролюючого органу про завищення позивачем від`ємного значення, що включається до податкового кредиту Декларації за квітень 2024 року по операціям з придбання послуг у ТОВ Девелопмент Констракшн Холдінг" з грудня 2021 року по березень 2022 року у розмірі 374622 грн.

Щодо висновків контролюючого органу про завищення позивачем показників рядків 19, 21 Декларації з ПДВ за квітень 2024 на суму 380 грн, то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо їх необґрунтованості, враховуючи наступне.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Акт перевірки містить посилання, згідно перевіри правомірності формування рядку 7 "Коригування податкових зобов`язань" Декларації з ПДВ задекларовано коригування податкових зобов`язань з ПДВ на суму "- 380 грн", але згідно даних з Єдиного реєстру податкових накладних, в ньому відсутній зареєстрований у квітні 2024 року відповідний розрахунок коригування податкових зобов`язань на вказану суму, що призвело до заниження рядків 7, 9 та відповідно до завищення показників рядків 19, 21 Декларації з ПДВ за квітень 2024 на 380 грн.

В спростування висновку відповідача, позивачем до суду надано розрахунок коригування №78 від 15 квітня 2024 року, яким податкове зобов`язання за податковою накладною №700 від 10 серпня 2022 року зменшено на 380 грн.

Позивач вказує, що зазначене коригування було здійснено на підставі листа ПрАТ "Ветропак Гостомельський Склозавод" від 15 квітня 2024 року №05/73 з проханням перенести сплачені останнім авансом 19 січня 2022 року на користь ТОВ «МГЗ» грошові кошти у сумі 2280 грн (у тому числі ПДВ 380 грн) за глинозем металургійний як оплату за користування вагонами на ст. Буча, згідно рахунку від 10 серпня 2022 року №, виставленого на підставі Акта наданих послуг з тимчасового користування вагонами від 10 серпня 2022 року.

На підтвердження належної реєстрації вказаного розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач додав до позову квитанцію від 19 квітня 2024 року, реєстраційний номер .

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що розрахунок коригування №78 від 15 квітня 2024 року та квитанція про його реєстрацію є належним доказом на спростування висновку контролюючого органу про завищення позивачем показників рядків 19, 21 Декларації з ПДВ за квітень 2024 року на 380 грн.

Щодо висновків Акта перевірки про використання позивачем в негосподарській діяльності соди каустичної у кількості 173,929 тон, в якої закінчився гарантійний строк зберігання, що на переконання контролюючого органу унеможливлює її використання у господарській діяльності, то судами попередніх інстанцій встановлено таке.

Позивач, заперечуючи проти такого висновку, зазначив, що закінчення гарантійного строку зберігання придбаної позивачем соди каустичної, саме по собі не є підставою для висновку про непридатність цієї соди до використання у господарській діяльності позивача (в процесі виробництва глинозему), в обґрунтування чого посилався на висновок №-0170 від 6 березня 2024 року Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 8 грудня 2021 року між ТОВ «МГЗ» (Покупець) і ТОВ "Новомосковський хлор" (Продавець) укладено Контракт №22-ХЛ/001/21-571. Згідно умов вказаного Контракту Продавець зобов`язався поставити, а позивач прийняти і оплатити товар натрій їдкий (гідроксид натрію) в кількості, за ціною, на умовах і в строки, визначені в цьому контракті та/або специфікаціях, що є невід`ємною частиною контракту.

Постачання товару відповідно до Контракту №22-ХЛ/001/21-571 від 8 грудня 2021 року відбувалося у грудні-лютому 2021 року. При цьому, фактичне розмитнення частини товару здійснено у березні 2024 року за митними деклараціями від 11 березня 2024 року №UA01161 та від 18 березня 2024 року UA1265.

Позивачем до матеріалів справи додано паспорти виробника: партія 166/2 цистерна 1400599, партія 166/1 цистерна 1400201, відповідно до яких товар виготовлено 18 січня 2022 року.

Судом встановлено, що Миколаївською митницею були відібрані проби товару за поданою позивачем митною декларацією від 22 лютого 2024 року №24UA37U0 для проведення його експертизи з метою визначення, зокрема, того, чи є наданий зразок товару каустичною содою (виробник ТОВ "Новомосковський хлор", дата виробництва згідно паспортів якості - 18 січня 2022 року).

За результатами досліджень встановлено, що надана проба являє собою гідроксид натрію у водному розчині з вмістом NaOH 47,55%.

Згідно висновку №-0317 від 4 вересня 2024 року Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби про проведення дослідження (експертизи) проб товару, відібраного Миколаївською митницею за митною декларацією від 20 серпня 2024 року №24UA95U2 (виробник ПАТ "Химпром", дата виробництва згідно сертифікатів якості - лютий 2022 року, гарантійний строк зберігання 1 рік), з метою визначення, зокрема того чи є наданий зразок товару каустичною содою та визначення його хімічного складу. За висновком експерта, надана проба являє собою гідроксид натрію у водному розчині з вмістом NaOH 46,8%.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є виробництво глинозему способом Байєра, суть якого полягає у вилуговуванні бокситів у лужному розчині (водний розчин NaOH) з метою хімічного вилучення з бокситу гідроксилу алюмінію та подальшого отримання з нього оксиду алюмінію (глинозему). Саме для такої діяльності позивач закуповував соду каустичну, яку застосовував з масовою часткою NaOH 44,5% - 48,3%. Спосіб виробництва та марка соди каустичної для використання у виробництві глинозему значення не мають. Зменшення масової частки NaOH у розчині соди каустичної потребує лише збільшення необхідного об`єму ємностей для зберігання цього розчину та збільшенню необхідного часу для хімічної очистки обладнання. Інші домішки, що містяться у натрії їдкому, такі як сода кальцинована Na2CO3, хлористий натрій NaCL, оксиди заліза і алюмінію Fe2O3 і Al2O3 та інші, для виробництва глинозему не потрібні та їх вміст у соді каустичній впливу на виробництво не здійснює. При цьому, позивач при виробництві глинозему використовує так званий "оборотний розчин" (розчин каустичної соди, який після використання на усіх етапах виробництва глинозему постійно повертається на початковий етап), строк обігу якого у технологічному процесі складає більше 1 року, а убуток об`єму цього розчину поповнюється додаванням необхідного обсягу каустику.

Водночас, під час проведення перевірки відповідачем зроблено висновок про неможливість такого використання лише на підставі даних про гарантійний строк зберігання соди каустичної, без належної оцінки пояснень позивача щодо етапів переробки бокситів на ТОВ "МГЗ" способом Байєра при виробництві глинозему.

Разом з тим, у висновках Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби №-0170 від 6 березня 2024 року, №142000- 3102-0317 від 4 вересня 2024 року зазначено, що відібрані у лютому і серпні 2024 року проби товару, виготовленого у лютому 2022 року, в частині вмісту гідроксиду натрію відповідають ГОСТ Р 55064-2012.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суди дійшли висновку, що контролюючим органом не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що сода каустична у якої закінчився термін зберігання має безумовним наслідком втрату її властивостей, необхідних для використання такої соди каустичної у виробництві глинозему та не може використовуватися позивачем у його господарській діяльності.

Такі доводи відповідачем не наведено і у касаційній скарзі, а тому колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності висновку податкового органу про виникнення у позивача обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 75 043 707 грн у відповідності до пункту 198.5 статті 198 ПК України є необґрунтованими.

Водночас, оскільки в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 9 вересня 2024 року: №704, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 192976599 грн; №704, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану платником податків у розмірі 788229084 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 197057271 грн, не виокремлено суми зобов`язань, які виникли в результаті взаємовідносин позивача із ТОВ Девелопмент Констракшн Холдінг" та ТОВ "Новомосковський хлор" (Продавець), а з копії розрахунку по оскаржуваних рішеннях, який знаходиться у матеріалах справи Верховний Суд не має можливості здійснити відповідний розрахунок сум, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій і в цій частині також підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

За приписами частин першої, другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

З огляду на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з метою з`ясування тих питань, на які Верховний Суд звернув увагу вище в цій постанові, та які мають значення для правильного вирішення спору.

Під час нового розгляду судам першої та апеляційної інстанцій необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Постанову у повному обсязі складено 1 травня 2026 року.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

О.О.Шишов