Справа № 640/33038/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2026 року

м. Київ

справа №640/33038/21

адміністративне провадження № К/990/13777/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., перевіривши касаційну Міністерства розвитку громад та територій України на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №640/33038/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом Міністерства розвитку громад та територій України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 18 жовтня 2021 року №673-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 з 19 жовтня 2021 року на посаді державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті Міністерства інфраструктури України або на рівнозначній посаді, що буде існувати в структурі апарату Міністерства інфраструктури України;

- стягнути з Міністерства інфраструктури України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18 жовтня 2021 року по 20 жовтня 2021 року (включно) у сумі 10948,05 грн на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути з Міністерства інфраструктури України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 жовтня 2021 року по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі (включно) на користь ОСОБА_1 ;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті Міністерства інфраструктури України або на рівнозначній посаді, що буде існувати в структурі апарату Міністерства інфраструктури України, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України від 18.10.2021 №673-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 з 19 жовтня 2021 року на посаді державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті Міністерства інфраструктури України.

Стягнуто з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2170892,15 грн (два мільйони сто сімдесят тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 15 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнуто з Міністерства розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2021 року по 19 жовтня 2021 року у сумі 4277,62 грн (чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень 62 копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто на судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10 000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад та територій України.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваною додатковою постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Загороднюка А. Г. з 13 по 20 квітня 2026 року (наказ від 25 березня 2026 року №758/0/6-26), питання про відкриття провадження за касаційною скаргою вирішується після виходу судді з відпустки.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням (суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Верховний Суд звертає увагу, що вирішуючи спір та розглядаючи заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції керувався відповідно до висновків Верховного Суду щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, сформованому, зокрема, у постановах від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, від 01 грудня 2021 року у справі №910/20852/20.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово констатував, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. При цьому допустимим є обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості.

Також, Верховний Суд у своїх постановах зазначав, що саме лише незазначення розрахунку, погодинної або фіксованої вартості певних видів правової допомоги в актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) не може бути перешкодою у встановленні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок Верховного Суду, викладені у постановах від 23 січня 2024 року у справі №380/12348/22.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на цю статтю, а потребує зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права в подібних правовідносинах та те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Суд зазначає, що формальне посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Заявником не зазначено норми права, висновку Верховного Суду щодо застосування якої не ураховано судом апеляційної інстанції, та не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що заявником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм статей 132, 134 КАС України у поєднанні з нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» після набрання чинності редакції цього Закону у редакції Закону України № 3022-IX від 10 квітня 2023 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення доступу до безоплатної правничої допомоги», яким слова «правова допомога» у всіх відмінках замінено словами «правнича допомога» у відповідному відмінку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати в чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Зазначена скаржником норма права, щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій за результатами розгляду.

Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на це Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження.

Аналізуючи додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року, Верховний Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції виніс додаткову постанову у справі №640/33038/21 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

За такого правового регулювання й обставин справи у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства розвитку громад та територій України на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №640/33038/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько