Справа № 320/35105/23
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 320/35105/23

адміністративне провадження № К/990/16117/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А.,перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №320/35105/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СУ 630" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "С" від 12.09.2023 №57587/0902, яким застосовано штраф у сумі 4500000,00 грн, форми "С" від 12.09.2023 №57588/0902, яким застосовано штраф у сумі 1200,00 грн.

Справа розглядалася в порядку загального провадження.

До Верховного Суду 09.04.2026 вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №320/35105/23. Скаржник просив суд поновити строк звернення на оскарження судових рішень в касаційному порядку з посиланням на його процесуальне право повторного звернення з касаційною скаргою, після повернення попередньо поданої касаційної скарги на вказані судові рішення, яка в свою чергу була повернула скаржнику ухвалою Верховного Суду від 24.03.2026, внаслідок не викладення належним чином підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Підставами касаційного оскарження скаржником знову, як і під час звернення з касаційною скаргою вперше, визначено пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на те, що ключовим питанням у даній справі є встановлення факту зберігання пального суб`єктом господарювання без отримання ліцензії на право зберігання пального, що було встановлено контролюючим органом на підставі даних зареєстрованих акцизних накладних.

Скаржником зауважено, що у даній справі виникає правова проблема застосування норм матеріального права, яка полягає у визначенні: чи може факт зберігання пального суб`єктом господарювання підтверджуватися сукупністю доказів, зокрема даними зареєстрованих акцизних накладних, обсягами придбання та списання пального, а також наявністю у суб`єкта господарювання техніки, яка потребує використання такого пального, навіть за відсутності безпосередньо встановлених стаціонарних ємностей для його зберігання.

В наведеній підставі касаційного оскарження скаржник посилається на те, що згідно з акцизними накладними здійснювалось відвантаження пального на адресу Товариства із зазначенням конкретних адрес місць його отримання та фактичного розміщення, які не є акцизними складами. При цьому позивач ліцензії на право зберігання пального не отримував. Водночас, акцизна накладна є обов`язковим електронним документом, що підтверджує факт реалізації (відвантаження) пального або спирту етилового, використовується для контролю сплати акцизного податку та ведення обліку в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) і підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

На переконання контролюючого органу, значні обсяги придбання та використання пального, підтверджені даними бухгалтерського обліку та Єдиного реєстру акцизних накладних, об`єктивно свідчать про необхідність його попереднього зберігання. Разом з тим суди попередніх інстанцій фактично звели свою позицію до того, що встановлення факту зберігання пального можливо виключно за наявності стаціонарних резервуарів та доказів експлуатації стаціонарних об`єктів зберігання. Такий підхід призводить до неправильного застосування норм матеріального права та створює передумови для уникнення суб`єктами господарювання обов`язку отримання ліцензії на зберігання пального, передбаченого статтею 15 Закон України № 481/95 ВР.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Разом з тим, як вже вказувалось скаржнику під час повернення касаційної скарги, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень і також було зауважено скаржнику в ухвалі про повернення первісно поданої касаційної скарги, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що задовольняючи позов судами враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.05.2022 у справі №540/4291/20, від 04.07.2024 у справі №520/5841/21, від 23.04.2025 у справі №340/187/21 і скаржником знову не вказано про неправомірність врахування таких висновків Верховного Суду.

Загалом, скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норми матеріального права і як така норма має застосовуватися, який правовий висновок має бути сформовано у даній справі.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Слід зазначити, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №320/35105/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва