Справа № 160/16157/25
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 160/16157/25

адміністративне провадження № К/990/14430/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Інвест Груп»

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2026 року (судді Чабаненко С.В., Білак С.В., Сафронова С.В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Інвест Груп»

до Дніпровської митниці

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛАР ІНВЕСТ ГРУП» (далі також - Позивач, ТОВ «СОЛАР ІНВЕСТ ГРУП»; Товариство) звернулося до суду з позовом до Дніпровської митниці (нова назва - Південно-Східна митниця; далі також - Відповідач, Митниця), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 травня 2025 року № UA51 та № UA52 (далі також - ППР).

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувало, що:

підставою для прийняття спірних ППР стала нібито невірна класифікація згідно з УКТ ЗЕД імпортованого товару («розумні лічильники» моделей DTSU666-H та DTSU666-HW);

під час митного оформлення Товариством було надано всі наявні відомості щодо товарів, жодних інших документів митниця не витребовувала, а зауважень щодо коду 9032 89 00 00 (ставка мита 0%) на той момент не надходило, що свідчить про визнання митницею правильності заявленого коду;

митні органи не приймали окремих рішень про визначення коду товарів безпосередньо під час або після митного оформлення саме для цих поставок, а зміна коду відбулася лише за результатами документальної перевірки;

відсутні будь-які правові підстави для застосування штрафних санкцій у розмірі 25%, оскільки Позивач не подавав недостовірних документів та не приховував інформацію, необхідну для класифікації.

1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 12 серпня 2025 року задовольнив позов повністю та скасував спірні ППР, посилаючись на те, що:

митний орган, не висловивши зауважень під час оформлення, фактично погодився з кодом декларанта, а право на самостійне визначення коду після випуску товару обумовлене виключно наявністю порушень правил класифікації, яких у діях Позивача не встановлено;

зміна класифікації та донарахування податків відбулися на підставі повторного аналізу раніше наданої інформації, а не через виявлення недостовірних даних, що суперечить нормам Митного кодексу України;

Митниця не довела, що Позивач діяв нерозумно або недобросовісно, а висновки Акту перевірки про порушення законодавства не підтверджені належними доказами.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 03 березня 2026 року задовольнив апеляційну скаргу митниці, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що:

митні органи мають законне право проводити документальні перевірки щодо правильності класифікації товарів навіть після завершення їх митного оформлення та випуску у вільний обіг;

за своїми характеристиками та згідно з Поясненнями до УКТ ЗЕД, ввезені «розумні лічильники» Huawei мають класифікуватися саме у товарній позиції 9028 (код 9028 30 19 00, ставка мита 10%), а не 9032;

факт пропуску товару під час оформлення за кодом декларанта не позбавляє митницю права на подальший контроль і не свідчить про остаточне «визнання» такого коду, якщо пізніше виявлено помилку в класифікації;

спірні ППР прийняті Відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Так, Відповідач наполягає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а підставою касаційного оскарження визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2024 року у справі № 822/2718/17, від 08.05.2018 р. у справі № 818/1341/14, відповідно до яких:

- відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації;

- колегія суддів враховує, що, як установлено судами, орган доходів і зборів не приймав рішення про класифікацію товару № 1, № 4, № 5, поставленого позивачем на митну територію України за митною декларацією від 21.06.2017 N UA400030/2017/009643, в тому числі, і після проведення митного оформлення товару відповідно до вимог підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, а фактично зміна класифікації вказаного товару, а відтак - і збільшення митних платежів і податку на додану вартість, відбулись на підставі інформації з відкритих джерел - інформації заводу-виробника, розміщеної у розділі "Finishing & Coating" (Полірування та покриття PVD) на офіційному веб-сайті фірми "D-M-E Europe" C.V.B.A. (http://www.dmeeu.com), а не у відповідності до положень частин 4, 7 статті 69 Митного кодексу України. Крім того, колегія суддів враховує встановлені судовими інстанціями обставини, зокрема, щодо відсутності у відповідача будь-яких зауважень щодо неправильної класифікації згідно з УКТ ЗЕД під час ввезення позивачем на територію України товару № 1, № 4, № 5 за митною декларацією від 21.06.2017 N UA400030/2017/009643. Під час митного оформлення згаданих товарів порушень в оформлені чи недостовірних відомостей у ВДМ не встановлено. Зазначені обставини свідчать про те, що визначення суми грошових зобов`язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішень відбулось за відсутності правових підстав. Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, Позивач покликається й на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 1 жовтня 2015 року у справі № К/800/9334/15, відповідно до якої дії контролю за правильним визначенням митної вартості та сплатою митних платежів покладено саме на митний орган, а тому у нього після випуску товару у вільний обіг відсутні підстави нараховувати податкові зобов`язання зі сплати мита та податку на додану вартість.

Позивач наголошує, що суд першої інстанції правильно врахував, що проведення документальної перевірки правильності визначення коду товарів дійсно передбачено законодавством, однак закон не передбачає можливості автоматичного застосування до перевірюваного суб`єкта фінансових санкцій (у вигляді донарахування податків/платежів та штрафних санкцій).

Під час митного оформлення Позивачем не було допущено жодних порушень митного законодавства, а Митниці було надано вичерпний перелік документів, необхідних для такого оформлення. Позивач не мав сумнівів у визначеному ним коді товару, оскільки, серед інших документів, ним було надано до митного оформлення, зокрема, копії експортних декларацій країни продажу (Чехії), які містять відомості щодо придбаних товарів. При цьому код «спірного» товару визначено як , що додатково свідчить про правомірність дій Позивача.

Законодавець надав митним органам достатній обсяг повноважень для контролю правильності визначення коду товарів, зокрема щодо проведення огляду товарів, відбору зразків, оформлення картки відмови (форми затримки), проведення лабораторних досліджень тощо. Про це, зокрема, свідчать і доводи Відповідача в частині прийняття рішення про визначення коду товарів Тернопільською митницею та використання такого рішення як доказу.

Водночас Відповідач не зазначає, що саме перешкоджало прийняттю відповідного рішення на момент митного оформлення товарів, імпортованих Позивачем. Акт перевірки та інші надані Відповідачем докази у межах розгляду справи не містять жодних відомостей про наявність обґрунтованих підстав вважати, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Позивачем було допущено порушення законодавства.

Навпаки, встановлено, що всі дії Позивача відповідали вимогам закону, а надані документи є належними та допустимими доказами.

З огляду на це Позивач просить постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2026 року скасувати, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року залишити в силі.

2.2. Позиція Відповідача (викладена у відзиві на касаційну скаргу)

Південно-Східна митниця (як правонаступник Дніпровської митниці) у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Свою правову позицію Відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 336, частини третьої статті 345, а також пункту 1 частини другої статті 351 МК України митні органи наділені повноваженнями здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних перевірок і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску у вільний обіг, зокрема у разі виявлення за результатами аналізу електронних копій митних декларацій ознак можливого порушення вимог законодавства. Відтак, на переконання Митниці, сама по собі обставина завершення митного оформлення не виключає правомірності подальшого здійснення контрольних заходів у передбачених законом випадках.

Щодо суті встановлених порушень Відповідач зазначає, що за результатами проведеної перевірки було встановлено неправильну класифікацію Позивачем товарів - розумних лічильників «DTSU666-H» та «DTSU666-HW», які, на думку Митниці, помилково були задекларовані за кодом УКТ ЗЕД зі ставкою ввізного мита 0 %, тоді як з урахуванням їх технічних характеристик, функціонального призначення та товарної номенклатури вони підлягають класифікації за товарною позицією 9028 як лічильники електроенергії, а саме за кодом , до якого застосовується ставка ввізного мита 10 %. Саме це, за позицією контролюючого органу, зумовило правомірність донарахування відповідних митних платежів.

Крім того, Відповідач вважає безпідставними посилання Скаржника на правові висновки Верховного Суду у справі № 822/2718/17, оскільки, на його думку, правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних, з огляду на відмінність предмета спору, фактичних обставин, підстав виникнення спору та дослідженої доказової бази.

З огляду на наведене Митниця наполягає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з повним і всебічним з`ясуванням обставин справи, із правильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють питання митного контролю та класифікації товарів.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

У зоні діяльності Львівської митниці ТОВ «Солар Інвест Груп» у режимі імпорту задекларувало товари - «прилади автоматичного декларування, датчик вимірювання та відображення: DTSU666-HW Smart Power Sensor та DTSU666-H 3 Phase Smart meter 250A» (виробник - HUAWEI TECHNOLOGIES, Китай) - за такими митними деклараціями:

- № 23UA38U6 від 11 липня 2023 року (20 шт., митна вартість 116 511,01 грн); - №23UA09U4 від 11 жовтня 2023 року (20 шт., 112 776,29 грн);

- № 24UA66U9 від 17 травня 2024 року (20 + 30 шт., 250 138,59 грн);

- № 24UA11U3 від 13 червня 2024 року (20 + 30 шт., 111 830,13 грн);

- № 24UA25U1 від 25 червня 2024 року (20 + 50 шт., 339 007,43 грн);

- № 24UA45U1 від 16 липня 2024 року (12 + 40 шт., 310 457,69 грн);

- № 24UA33U0 від 17 вересня 2024 року (20 шт., 132 647,24 грн);

- № 24UA95U3 від 11 жовтня 2024 року (50 шт., 325 055,87 грн).

Поставки означених товарів відбувалися на підставі зовнішньоекономічних контрактів з «PHOTOMATE sro» (Чехія).

Товариство визначило код УКТЗЕД 9032 89 00 00 (ставка ввізного міта - 0 %) таких товарів.

На підставі наказу від 31 березня 2025 року № 144 Митницею проведено документально невиїзну перевірку Позивачам правильності класифікації товарів за УКТЗЕД.

За результатами перевірки складено акт від 30 квітня 2025 року № 0023/25/7.5-19/, яким зафіксовано, що Позивачем порушено вимоги Закону України «Про Митний тариф України» в частині правильності класифікації товару, пункту 2 частини третьої статті 75 МК України, пункту 190.1 статті 190 ПК України

За висновками Відповідачем відповідні товари підлягають класифікації за кодом 9028 30 19 00 (ставка візового мита - 10 %), оскільки є лічильниками електроенергії у розумінні товарної позиції 9028, а не приладами автоматичного контролю за цією позицією 9032.

Внаслідок неправильної, на думку Відповідача, класифікації товару встановлено заниження: ввізного мита на 169 842,42 грн та ПДВ на 33 968,46 грн.

На підставі акта перевірки Митниця прийняла ППР від 22 травня 2025 року:

- № UA51, яким збільшене грошове зобов`язання з ПДВ на 42 460,58 грн (основний платіж - 33 968,46 грн, штраф - 8 492,12 грн);

- № UA52,яким збільшене грошове зобов`язання з візового мита на 212 303,04 грн (основний платіж - 169 842,42 грн, штраф - 42 460,62 грн).

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права в межах, встановлених статтею 341 КАС України, виходить з такого.

У розглядуваній справі спірним є питання відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України рішення оскаржуваних ППР у контексті допустимості та меж реалізації повноважень контролюючого органу щодо перегляду класифікаційних рішень стосовно товару після завершення його митного оформлення.

Так, положеннями частин 1-4, 7, 8 статті 69 МК України передбачено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант зобов`язаний надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант має право оскаржити це рішення відповідно до глави 4 цього Кодексу.

Наявність рішення митних органів щодо класифікації товарів не є підставою для відмови у прийнятті рішення щодо зобов`язуючої інформації з питань класифікації товарів.

У разі якщо рішення щодо класифікації товарів суперечить рішенню щодо зобов`язуючої інформації з питань класифікації товарів щодо товарів з ідентичними характеристиками, рішення щодо класифікації товарів підлягає скасуванню. У такому разі рішення щодо класифікації товарів втрачає чинність з моменту набрання чинності рішенням щодо зобов`язуючої інформації з питань класифікації товарів, а підприємство не несе відповідальності за негативні наслідки застосування рішення щодо класифікації товарів з моменту його прийняття до моменту його скасування.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини третьої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи пересвідчуються в такому:

у правильності, точності, повноті та достовірності інформації, що міститься у митній декларації, митне оформлення якої завершено;

у наявності, точності, правильності і достовірності документів, на підставі яких товари поміщені у відповідні митні режими, а також існуванні, справжності, правильності і дійсності будь-якого підтвердного документа, у тому числі шляхом перевірки облікових записів та іншої документації підприємства щодо операцій із відповідними товарами або щодо попередніх та/або наступних комерційних операцій із такими товарами після їх випуску;

у законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України;

у своєчасності, достовірності, повноті нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Митні органи мають право проводити документальні виїзні (планові або позапланові) та документальні невиїзні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Аналізуючи вищенаведені вимоги законодавства Верховний Суд в постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 822/2718/17 (касаційне провадження № К/9901/48447/18) дійшов висновку, що обов`язок визначення у відношенні товару коду класифікації покладається на декларанта товару, що поставляється на митну територію України, а орган доходів і зборів має перевірити правильність класифікації товару, поданого до митного оформлення. У разі виявлення під час митного оформлення товару порушення правил класифікації орган доходів і зборів має самостійно класифікувати такий товар. Про зміну класифікації заявленого до митного оформлення товару орган приймає відповідне рішення, яке може бути предметом оскарження до органу вищого рівня або до суду. Повноваженнями щодо прийняття рішення про класифікацію товару орган доходів і зборів наділений і після проведення митного оформлення товару.

Крім цього, як слушно посилається Позивач у касаційній скарзі, у постанові від 8 травня 2018 року у справі №808/1341/14 (адміністративне провадження №К/9901/7237/18), Верховний Суд, дійшов висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації. А з аналізу вимог пункту 3 частини третьої статті 345 та частини другої статті 351 Митного кодексу України Верховний Суд в цій постанові дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Разом з тим, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції взагалі не надана оцінка зазначеним обставинам в контексті підстав проведення перевірки вже після пропуску товарів у вільний обіг, зокрема, з дослідженням наявності обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Зазначене має істотне значення для правильної правової оцінки діяльності органу митного контролю з огляду на відповідність його дій положенням МК України в частині реалізації повноважень щодо здійснення митного контролю, оскільки лише після цього підлягало з`ясуванню питання щодо наявності передбачених законом підстав для проведення документальної перевірки після завершення митного оформлення та випуску товарів у вільний обіг.

Ігнорування судами зазначеного аспекту призвело до недослідження обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, зокрема щодо способу реалізації Відповідачем контрольних повноважень, що, у свою чергу, унеможливило належну оцінку правомірності як самої перевірки, так і прийнятого за її результатами рішення про класифікацію товару.

За таких обставин висновки судів не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки вони не враховують положення МК України щодо умов допустимості здійснення митного контролю після завершення процедури митного оформлення та меж реалізації таких повноважень.

Наведене свідчить про те, що суди попередніх інстанцій не забезпечили належної перевірки відповідності дій Відповідача вимогам Конституції України, якими для суб`єктів владних повноважень встановлено імперативний обов`язок діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Невстановлення та неперевірка дотримання Відповідачем зазначених законодавчих вимог унеможливлює висновок про правомірність ухвалення спірного індивідуального акта незалежно від оцінки його змісту по суті.

Питання дотримання Відповідачем процедури призначення та проведення документальної перевірки є істотним для правильного вирішення цієї справи, а обставини дотримання контролюючим органом умов, за яких законодавство допускає здійснення митного контролю після завершення митного оформлення, входять до предмета доказування у цій категорії спорів та підлягають першочерговому дослідженню.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

У цій справі порушення допущені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, а тому справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 3, 345, 349, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Інвест Груп» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2026 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх