Справа № 600/5904/24-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 квітня 2026 року

м. Київ

справа №600/5904/24-а

адміністративне провадження №К/990/10790/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Желєзного І.В., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , подану його адвокатом - Саламандиком Андрієм Івановичем, про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г., судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. у справі №600/5904/24-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про заборону в`їзду в Україну реєстраційний №75/5/5/3-3229 від 02 вересня 2024 року Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області відносно громадянина Румунії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця села Багринівка Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 15 грудня 2025 року, у задовленні позову відмовлено.

15 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування постанови, повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

09 березня 2026 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 600/5904-24-а залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції: уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення, а також надання відповідних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

13 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана його адвокатом - Саламандиком Андрієм Івановичем, про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Загороднюка А.Г., Желєзного І.В. та Соколова В.М. від участі у розгляді цієї касаційної скарги.

Заява про відвід колегії суддів мотивована наступним.

Представник скаржника не погоджується зі змістом ухвали Верховного Суду від 04 лютого 2026 року та зазначає, що зі змісту первісної касаційної скарги вбачається, що в ній було визначено підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктами 1, 4 частини другої статті 353 КАС України. Стверджує, що у тексті касаційної скарги автор прямо вказував на те, що суди попередніх інстанцій встановили обставини у цій справі, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, а саме: висновку експертного дослідження від 08 липня 2024 року №75/18-16 на підставі якого було оформлено відповідну довідку про необхідність заборони в`їзду позивачу в Україну. Стверджує, що зміст первісної касаційної скарги, «поза розумним сумнівом» свідчить про те, що скаржник посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 1, 4 частини другої статті 353 КАС України, чітко звертав увагу Верховного суду на те, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив та не надав належної оцінки зібраним у справі доказам. Додатково зазаначає, що колегією суддів при поверненні касаційної скарги було роз`яснено автору касаційної скарги право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Касант стверджує, що виконання ухвали Суду про залишення касаційної скарги без руху є не можливим з тих підстав, що попередньо подані касаційні скарги, на думку представника скаржника, містили належне і достатнє обґрунтування. Також позивач вважає, що чинна редакція частини 2 статті 332 КАС України не передбачає права Верховного Суду залишати касаційну скаргу без руху та повертати її у випадку, якщо скаржник не довів у касаційній скарзі свого твердження про те, що правовідносини на які він посилається у відповідній постанові Верховного Суду, на підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України - є «подібними». Вважає, що судова практика Верховного Суду у застосуванні так званих «процесуальних фільтрів» є доволі суперечливою і в кожній судовій юрисдикції. Стверджує, що оцінка «подібності правовідносин» це доволі оціночне та суб`єктивне поняття. Скаржник стверджує, що ухвала Верховного Суду від 30 березня 2026 року про залишення повторної касаційної скарги без руху розкриває ознаки порушення права останнього на доступ до Верховного Суду. На думку автора касаційної скарги виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 30 березня 2026 року об`єктивно не можливо. Такі дії суддів Верховного Суду, на думку автора касаційної скарги, містять ознаки небезсторонності (об`єктивний критерій) , що є підставою для подання заяви про відвід колегії суддів Верховного Суду.

У зв`язку із перебуванням судді Соколова В.М. з 06 квітня 2026 року по 11 квітня 2026 року (Наказ від 24 березня 2026 року №724/0/6-26) у відпустці, судді Загороднюка А.Г. з 13 квітня 2026 року по 20 квітня 2026 року (Наказ від 25 березня 2026 року №758/0/6-26) у відпустці, розгляд заяви відбувається після усунення всіх обставин, які перешкоджали її вирішенню.

Вирішуючи, чи є заява ОСОБА_1 , подана його представником - Саламандиком Андрієм Івановичем, про відвід колегії суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г., судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. обґрунтованою, Суд керується таким.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд уважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Білух проти України", заява № 33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Проаналізувавши аргументи, якими заявник обґрунтовує заявлений відвід судді-доповідачу Загороднюку А.Г., судді Желеєзному І.В. та судді Соклову В.М. від участі у розгляді справи № 600/5904/24-а, колегія суддів зазначає, що вони не містять обставин, визначених статтею 36 КАС України, за наявності яких суддя підлягає відводу.

Наведені ж заявником у заяві про відвід мотиви не можуть слугувати підставою для відведення колегії суддів, позаяк, є надуманими та ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Колегія суддів підкреслює, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Частиною четвертою статті 36 КАС України закріплено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Інших аргументів та доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість членів колегії суддів у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які викликають сумнів у їхній неупередженості або об`єктивності, з доводів заяви про відвід не вбачається.

З огляду на викладене, заяву про відвід колегії суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г., судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. від участі у розгляді справи № 600/5904/24-а слід визнати необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, питання про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г. судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. від участі у розгляді справи № 600/5904/24-а, відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 248 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану його адвокатом - Саламандиком Андрієм Івановичем, про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г., судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. у справі №600/5904/24-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування постанови - визнати необґрунтованою.

Передати заяву ОСОБА_1 , подану його адвокатом - Саламандиком Андрієм Івановичем, про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді (судді - доповідача) Загороднюка А.Г., судді Желєзного І.В. та судді Соколова В.М. у справі №600/5904/24-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування постанови до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та не може бути оскарженою.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

І.В. Желєзний

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду