Справа № 440/8934/25
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2026-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2026 року

м. Київ

справа №440/8934/25

адміністративне провадження № К/990/15782/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 440/8934/25 за позовом Приватного підприємства «Август-Плюс» до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Август-Плюс» (ПП «Август-Плюс») звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 13.06.2025 №41-ДПС про накладення на ПП «№Август-Плюс» штрафу у розмірі 240 000,00 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на підставі абзацу 3 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), прийняту Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

13.11.2025 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.06.2025 № 41-ДПС.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 08.04.2026.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню рішення, зокрема судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, віднесено до категорії справ незначної складності.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України до справ незначної складності віднесено справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У КАС України термін «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб» вживається у значенні - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (пункт 24 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028, 00 грн.

Предметом оскарження у цій справі є скасування постанови відповідача, згідно з якою на позивача накладено штраф у сумі 240 000,00 гривень.

Зазначена сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в силу приписів пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України свідчить, що ця справа є незначної складності.

Оскаржуючи судове рішення, прийняте у справі незначної складності та розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказує, що ця справа має виняткове значення для відповідача, адже стосується додержання законодавства про працю, належного оформлення трудових відносин, недопущення порушення трудових прав громадян.

Суд зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у справі незначної складності, не виключає необхідність обґрунтування застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, у справі, що розглядається предметом спору була правомірність накладення на позивача штафу за порушення законодавства про працю та зайнятість, а не питання наявності / відсутності підстав для проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану, які визначені у частині третій статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тобто це не було предметом спору у цій справі.

Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорію спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовчу практику, що склалася з приводу спорів цієї категорії, значну кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, також не дають підстав вважати, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у правовідносинах.

Верховний Суд також відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Таким чином, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності та розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення та постанова суду апеляційної інстанції підлягають перегляду в касаційному порядку.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, слід відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 440/8934/25 за позовом Приватного підприємства «Август-Плюс» до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали суду направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. В. Шевцова

Н. В. Коваленко

С. Г. Стеценко