Справа № 380/19104/22
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 380/19104/22

адміністративне провадження № К/990/4710/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Білак М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/19104/22

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (суддя - Желік О.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2024 року (головуючий суддя - Нос С.П., судді: Кухтей Р.В., Коваль Р.Й.)

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01 березня по 17 березня 2018 року (спірний період), виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу в сумі 2 447,54 грн;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за спірний період, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в сумі 2 447,54 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем на виконання рішення суду у справі № 380/10166/21 здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача, що підтверджується довідкою від 16.12.2022 № 940, однак в порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 вказану виплату індексації проведено не виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу в сумі 2 447,54 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення передбаченої абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 року по 17.03.2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

За висновком суду першої інстанції індексація грошового забезпечення не передбачає застосування «фіксованої» суми, оскільки таке поняття відсутнє в Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078.

Поряд з цим, суд зазначив, що після внесення змін у 2015 році правове регулювання фактично передбачає механізм індексації-різниці, право на яку виникає у разі, коли підвищення доходу не покриває суму можливої індексації. Зауважив, що така індексація має щомісячний характер, є обов`язковою та підлягає виплаті до наступного підвищення доходу.

З огляду на те, що з 01.03.2018 відбулося підвищення грошового забезпечення, цей місяць є базовим для подальшого обчислення індексу споживчих цін, а відповідач мав вирішити питання щодо наявності у позивача права на індексацію-різницю.

Відповідно, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, який не врахував вимоги пункту 5 Порядку №1078 при нарахуванні індексації. У зв`язку із цим, суд зобов`язав відповідача здійснити перерахунок і виплату індексації за спірний період.

Водночас суд зазначив, що визначення конкретного розміру індексації та перевірка перевищення порогу індексації є дискреційним повноваженням відповідача, а тому суд не вправі здійснювати такі розрахунки самостійно. З огляду на це, вимоги про стягнення конкретної суми визнано передчасними, оскільки до проведення відповідного перерахунку право позивача не є остаточно визначеним.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 09 січня 2024 року рішення суду першої інстанції змінив в частині мотивів відмови в задоволені позовних вимог, в решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору погодився з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і зазначив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 необхідно встановити такі обставини: розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А); суму можливої індексації його грошового забезпечення у цьому ж періоді (Б); а також з`ясувати, чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Поряд з цим розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. Обидві ці суми враховуються як складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі № 380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі № 320/8554/21, від 11 травня 2023 року у справі № 260/6386/21 із подібними правовідносинами.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що з даних з довідки, яка була надана відповідачем, слідує, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року становило 13 500 грн, в тому числі: посадовий оклад: 1 085 грн, оклад за військовим званням: 135 грн, надбавка за вислугу років: 488 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань: 854 грн, щомісячна премія: 5712,75 грн., надбавка за таємність 162,75 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 5 062,50 грн; грошове забезпечення позивача за березень 2018 року становило 7 398,26 грн, в тому числі: посадовий оклад: 595 грн., оклад за військовим званням: 74,03 грн, надбавка за вислугу років: 267,61 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань: 468,32 грн, щомісячна премія: 3 129,70 грн, надбавка за таємність 89,25 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 2 774,35 грн.

Таким чином дійшов висновку, що підвищення доходу позивача в березні 2018 року відсутнє, а тому зробив висновок, що судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо розрахунку наведеного в позовній заяві та апеляційній скарзі цей суд зауважив, що такий проведено довільно, не у відповідності до усталеної практики Верховного Суду, а тому такий розрахунок не може бути підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, виходячи із зазначеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір (в частині що оскаржена апелянтом), однак зазначив, що поряд з цим застосував невірну мотивацію, тому суд апеляційної інстанції змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

Не погодившись із таким рішенням суду першої та постановою суду апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати їх - у частині відмови в задоволенні позову щодо здійснення розрахунку та визначення конкретної суми для виплати, - та в цій частині просив направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив, що суди при ухваленні рішень у даній справі не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 квітня 2023 року в справі № 420/11424/21, від 09 січня 2024 року в справі № 560/13302/21, від 09 січня 2024 року в справі № 420/6982/21, від 03 травня 2023 року в справі № 160/10790/22, від 09 травня 2023 року в справі № 120/7243/21-а, від 09 травня 2023 року в справі № 560/538/22, від 10 травня 2023 року в справі № 260/5461/21, від 22 червня 2023 року в справі № 520/6243/22.

Вказує, що просив зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію у конкретно визначених сумах, оскільки такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним і забезпечує реальне поновлення прав особи.

Однак суди, частково задовольнивши позов, не перевірили розрахунки позивача, не визначили конкретні суми індексації та не зазначили їх у рішенні. Унаслідок цього застосований спосіб захисту не забезпечує ефективного захисту прав і не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини, що суперечить вимогам частини четвертої статті 242 КАС України та завданню адміністративного судочинства.

Касаційна скарга, як указує скаржник, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, має виняткове значення для сторін справи та всіх військовослужбовців.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Прокопенка О.Б., суддів Радишевської О.Р., Соколова В.М. ухвалою від 27 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду через подання заяви про відставку, проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи та визначено склад колегії суддів: судді-доповідача Соколова В.М. , суддів Білак М.В., Єресько Л.О.

Відповідач не подав відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. від 24 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 68 від 17.03.2018, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 380/10166/21 зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 17.03.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми. В іншій частині позову - відмовлено.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 380/10166/21 В/ч НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, що підтверджується довідкою від 16.12.2022 № 940.

Позивач, уважаючи, що виплата індексації його грошового забезпечення нарахована та виплачена в порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, звернувся із цим позовом до суду.

Джерела права, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

У статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також - Закон №1282-ХІІ) законодавець навів визначення таких понять:

індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).

Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282-ХІІ.

У первинній редакції частина перша статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав законну силу 1 січня 2016 року.

Тож з 1 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, частина друга статті 4 Закону № 1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі також - Порядок № 1078).

Пункт 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року.

Абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Цей же абзац діяв з 15 березня 2018 року до 1 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абзац 2 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абзац 3 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 діяв з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року до 1 квітня 2021 року діяв у редакції постанови Уряду № 141 від 28 лютого 2018 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Пункт 102 Порядку № 1078 був викладений у новій редакції на підставі постанови Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року.

У цій редакції пункт 102 Порядку № 1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року та передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Абзац 1 пункту 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон № 2011-XII) передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пункт 2 статті 9 цього Закону встановлює, що до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзац 2 пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 (далі також - Порядок № 260) набрав чинності 20 липня 2018 року.

Пункт 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 1 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» були внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року. Відтоді пунктом 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то пункт 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Позиція Верховного Суду

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Водночас згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Частиною третьою статті 341 КАС України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги позивача та виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, виходить із такого.

Спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу невиплати В/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 по 17 березня 2018 року із урахуванням норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, у сумі 2 447,54 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав право позивача на виплату за спірний період індексації, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення, проте не здійснив належного розрахунку цієї «індексації-різниці».

Водночас суд апеляційної інстанції, погодившись із судом першої інстанції, зазначив, що з довідки про грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року, яку надав відповідач, випливає, що підвищення доходу позивача в березні 2018 року відсутнє, а тому прописав, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені позовних вимог в цій частині, додавши, що наведений позивачем розрахунок здійснено невірно. Поряд з цим ураховуючи що позовні вимоги позивача вцілому стосувалися лише 17 днів березня (з 1 по 17 березня 2018 року) не роз`яснивши, у якій частині він погодився з судом першої інстанції який задовольнив частково позов:

- визнавши протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 17.03.2018 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу;

- зобов`язавши В/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 17.03.2018 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Касаційне провадження у цій справі відкрите з метою перевірки доводів скарги, яка подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Надаючи оцінку доводам позивача (пункт 1) про те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновків, щодо застосування положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні, викладеного Верховним Судом, зокрема, у справі № 400/3826/21, колегія суддів виходить із такого.

Питання можливості виплати «індексації-різниці», визначеної відповідно до положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, неодноразово досліджувалося Верховним Судом.

Зокрема, 23 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 400/3826/21, на яку посилається скаржник, надавав оцінку нормам абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 11, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Проте у цій справі правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.

За висновком Верховного Суду, викладеним у цій постанові Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 не містять такого поняття як «фіксована» сума індексації.

З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає Суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Застосовуючи вказаний підхід Верховного Суду, викладений у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 та ураховуючи, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, то з огляду на правила пунктів 5, 102 Порядку № 1078 - березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

За такої умови відповідно до абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 слідує, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу ОСОБА_1 військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.

Поряд з цим з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Як видно з установлених обставин справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 1 березня 2018 року до 17 березня 2018 року. Водночас позивач наполягав на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідач порушив через бездіяльність.

Таке право було визнано за позивачем судом першої інстанції у цій справі і, що це право порушив відповідач, та у цій справі спірним залишилася лише сума та розрахунок відповідних коштів здійсненим позивачем.

Разом з тим суди не дослідили та не перевірили істотні для справи обставини, а відтак не підтвердили й не спростували доводи позивача про те, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, ураховуючи спосіб застосований Верховним Судом у справі № 400/3826/21, судам у цій справі потрібно встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року);

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078));

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

За такої умови, Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суди не встановили суми індексації-різниці за період з 1 по 17 березня 2018 року, та, як наслідок, помилково не застосували абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та не встановили істотні для справи обставини, необхідні для правильного розв`язання спору в цій частині.

Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

Ураховуючи характер спірних правовідносин та те, що позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах, Верховний Суд у згаданій справі констатував, що такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.

У справі №400/3826/21 Верховний Суд звернув увагу, що суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Внаслідок цього дійшов висновків, що застосований судами спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, переліченим у касаційній скарзі, які в силу приписів частини третьої статті 341 КАС України підлягають врахуванню під час касаційного перегляду цієї справи.

Вирішуючи спір у цій справі суди попередніх інстанцій, аналогічно справі № 400/3826/2, не перевірили обґрунтованість розрахованих позивачем сум індексації, не визначили їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказали конкретні суми.

Таким чином, оскаржувані судові рішення протирічать вимогам частини четвертої статті 242 КАС України і не відповідають завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу.

Доводи, викладені у касаційній скарзі які слугували підставами для касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, знайшли своє підтвердження.

Підсумовуючи колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованих висновків, оскільки не врахували правових позицій Верховного Суду у справах на які посилався позивач у доводах касаційної скарги та неправильно застосували абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, не обрахувавши суму індексації-різниці. Застосований спосіб захисту є малоефективним.

Внаслідок цих помилок суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили питання правильності здійсненого позивачем розрахунку суми індексації-різниці за спірний період; не з`ясували обставини, які необхідні для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078; не перевірили чи обґрунтованим є заявлений позивачем розрахунок та не провели розрахунок суми індексації-різниці, належної до нарахування й виплати.

Указане свідчить про те, що суди попередніх інстанцій не встановили усі фактичні обставин справи та не дослідили відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення спору, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів та не може встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваній постанові.

Ураховуючи, що для правильного вирішення спору потрібно додатково дослідити докази та встановити додаткові обставини, Суд дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення судів попередніх інстанцій скасувати із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2024 року скасувати, а справу № 380/19104/22 направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько М.В. Білак