Справа № 640/8742/19
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2026-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року Справа № 640/8742/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду у м. Суми справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівша" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівша" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 19.02.2019 №; від 11.05.2019 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, що у свою чергу призвело до порушення прав, свобод та інтересів позивача. Вважає, документи були надані перевіряючи на перевірку, але відповідачем прийняті оспорювані рішення не відповідно до наявних первинних документів позивача. Просить позов задовольнити.

Звертає увагу суду, що позивач був не згоден з висновками Акту перевірки, фактами і даними, викладеними в ньому, а також з огляду на те, що в акті перевірки не були враховані надані позивачем під час проведення перевірки первинні та інші документи, товариство 06.02.2019 подало заперечення з додатковими документами, які безпідставно не були враховані відповідачем при складанні Акту перевірки та прийняття спірних рішень.

Однак, всі подані позивачем заперечення, пояснення та копії документів були невраховані відповідачем. При цьому, лист податкового органу від 15.02.2019 складений за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки, не містить жодних тезисів, застережень чи положень щодо неврахування наданих позивачем документів під час прийняття оскаржуваних рішень, лист відповідача не містить.

Зазначає, що відповідачем зроблено висновки про те, що позивач не надав до перевірки договорів найму (оренди) транспортних засобів, використання яких працівниками позивача призводило до придбання палива, віднесення його вартості до складу витрат, а сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Разом із тим, позивачем були наданні пояснення, про те, що у зв`язку із відрядженням працівників у службових цілях, позивач (згідно наказів на відрядження) здійснював компенсацію вартості палива за рахунок підприємства («шляхом надання працівнику паливної картки або фактичного відшкодування суми грошових коштів, що витрачена працівником на заправку транспортного засобу панівно-мастильними матеріалами» - відповідно до пункту п.2.4 Положення про використання транспортних засобів працівниками підприємства.

Оскільки відрядження були пов`язані із господарською діяльністю позивача, що підтверджується відсутністю у Акті перевірки зауважень до перевірених наказів про відрядження та Звітів про використання коштів, виданих на відрядження осіб, що заправляли автомобілі товариство включило до складу витрат вартість палива (без ПДВ), а суми ПДВ - до складу податкового кредиту по податку на додану вартість. Відповідачу були надані зведені дані по працівникам позивача.

Звертає увагу суду, що при розгляді заперечень позивача на акт перевірки, відповідачем повністю проігноровані надані пояснення мети придбання пального посадовими особами під час заправлення автомобілів та документи, що підтверджують використання пального в межах виконання трудових функцій під час відрядження. Жодного аргументу неврахування поданих доказів позивача та законодавчого обґрунтування необхідності складання договорів оренди автомобілів, за фактичної відсутності операції оренди відповідь відповідача на заперечення не містить.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, «за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк».

Статтею 121 Кодексу законів про працю України встановлені гарантії і компенсації при службових відрядженнях, зокрема, «працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями: працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад ...».

Здійснюючі свої трудові функції, працівники товариства згідно заяв (доданих до заперечень на акт перевірки) звертались до директора про необхідність здійснення відрядження та його мети - проведення роботи із конкретними контрагентами (покупцями товарів позивача).

Виконуючи вимоги статті 121 Кодексу законів про працю України, для забезпечення проїзду працівників до місця призначення і назад, позивач дозволив працівникам використовувати власний автотранспорт із наданням працівникам паливної картки або проведенням відшкодування суми грошових коштів, що фактично витрачені працівником на заправку транспортного засобу паливно-мастильними матеріалами.

Вказані дії не вимагають від позивача укладання договорів оренди автомобілів, згідно законодавства України.

Більше того, Постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 р. N 1170 Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Постанова №1170) передбачені можливі випадки здійснення виплат роботодавцем працівнику в грошовій та негрошовій формі, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, компенсації працівникам за використання для потреб виробництва власного інструмента та особистого транспорту відносяться до виплат, які здійснюються у грошовій формі (пункт 11 Розділу І Виплати, які здійснюються у грошовій формі Постанови №1170), а витрати на перевезення працівників до місця роботи як власним, так і орендованим транспортом (крім оплати праці водіїв) - до Виплат, які надаються в натуральній або грошовій формі (пункт 7 розділу 2 Виплати, які здійснюються в натуральній або грошовій формі Постанови №1170).

Відповідно, відсутність укладених договорів оренди між Позивачем та працівниками не може бути перешкодою у здійсненні (проведені) відшкодування/компенсації працівникам Позивача витрат на відрядження, тим паче, що необхідність поїздок була викликана відповідною діловою метою, а всі витрати пального, які здійснювались в межах відрядження були підтверджені відомостями подорожніх листів та звітів про використання коштів виданих на відрядження.

Таким чином, мета здійснення заправлення автомобілів під час відрядження працівників цілком узгоджується із господарською діяльністю позивача, а виконання обов`язку забезпечення проїзду працівників до місця призначення і назад та відшкодування понесених витрат цілком узгоджується із трудовим законодавством. Передача автомобілів у користування товариства не відбувались, а відтак відсутні підстави для визнання здійснення правочину найму.

З огляду на що, висновки відповідача про необхідність складання договорів найму (оренди) транспортних засобів, відсутність мети використання пального в господарській діяльності позивача та порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення щодо зазначених обставин є протиправним та підлягає скасуванню.

Інше порушення, яке стало підставою для прийняття спірних рішень стало порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України та заниженням податку на прибуток та завищенням від`ємного значення об`єкту оподаткування, застосуванням штрафних санкцій.

Пункт 1 висновків Акту перевірки зазначає про виявлення під час перевірки порушень пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 2207888 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на суму 1095817 грн.

Такі висновки контролюючий орган робить на підставі відомостей внесених до додатків №3 та №5 акту перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 щодо кредиторської заборгованості позивача перед нерезидентами.

Разом із тим, зазначає, що висновки перевіряючих ґрунтуються не на первинних документах, а на висновках акту попередньої перевірки, які є помилковими та такими, що суперечать первинних документам.

Звертає увагу, що відповідач має доводити правильність відомостей на підставі яких він виносив оскаржувані рішення на підставі фінансово-господарських документів платника податків.

Позивачем первинні документи надавалися перевіряючим, але безпідставно не взято до уваги.

Відповідач проти позову заперечує, рішення вважає обґрунтованими та такими, що прийняті відповідно до вимог чинного законодавства. У відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що під час перевірки перевіряючими зроблено висновок, що ТОВ «Лівша» порушено п.46.1. ст.46, пп.49.18.2. п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, п.44.1 п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток на загальну суму 2207888 грн. та завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 1095817 грн.; п.188.1 ст.188 п. 189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України занижено податок на додану вартість на загальну суму 367258 грн.; п.46.1. ст.46, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України не подано додатки РІ за три квартали 2016 року, 2016 рік та АМ до податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2016 року, 2016 рік, 1 квартал 2017 року, півріччя 2017 року, три квартали 2017 року, 2017 рік, 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року, три квартали 2018 року, п.46.1 ст.46, пп.49.18.2. п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України не подано звіт про суми податкових пільг за 1 квартал 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 року, 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.02.2019 № про донарахування 2207888 грн. податку на прибуток та застосування 551972 грн. штрафних санкцій, № про застосування штрафу в розмірі 1020 грн. з податку на прибуток, № про застосування штрафу в розмірі 1530 грн., № про зменшення від`ємного значення ПДВ у розмірі 12343 грн., № про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1095817 гривень., з податку на прибуток від 11.05.2019 № про донарахування 35959,00 грн. ПДВ та застосування 17980,00 грн. штрафних санкцій.

Відповідач зазначає, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

ТОВ «Лівша» в порушення абз.8 ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», не відображено у складі доходів суму 11735746 грн. у 3 кварталі 2016 року по операціях зі списання кредиторської заборгованості, що вплинуло на правильність визначення фінансового результату.

Перевіркою зроблено висновок, що в порушення п.44.1, 44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України ТОВ «Лівша» занижено доходи на загальну суму 11735746 гривень.

Також позивачем за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, використовувало (списувало) паливно-мастильні матеріали відповідно до фіскальних чеків та подорожніх листів (власноруч виписаних власниками) на власні автомобілі працівників.

Разом із тим, договорів найму (оренди) транспортного засобу з вищезазначеними працівниками до перевірки не надано. Орендної плати підприємство за вищезазначені автомобілі працівникам не сплачувало.

ТОВ «Лівша» до перевірки не було надано договорів найму (оренди) транспортних засобів, на які списувались паливно-мастильні матеріали. В акті перевірки зроблено висновок, що операції по списанню ПММ не є господарською діяльністю підприємства, в розумінні п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «Лівша» порушено п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 48303 гривень.

Також, перевіркою встановлено, що протягом 1 кварталу 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 року, 1 кварталу 2018 року, півріччя 2018 року ТОВ «Лівша» відповідно до декларацій з податку на прибуток скористалось сумами від`ємного значення об`єкта оподаткування попередніх періодів. Код пільги згідно з довідником пільг - 11020301.

Відповідно до даних АС «Податковий блок» ТОВ «Лівша» не подано звіт про суми податкових пільг за 1 квартал 2017 року, півріччя 2017 року, 9 місяців 2017 року, 2017 року, 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року, 9 місяців 2018 року.

З огляду на викладене, перевіркою зроблено висновок, що ТОВ «Лівша» порушено п.46.1 ст.46, пп.49.18.2. п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України.

За неподання або несвоєчасне подання податкової звітності у строки, визначені законодавством відповідальність платника податку передбачена п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Також, перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2016 по 30.09.2018 ТОВ «Лівша» задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, станом на 30.09.2018 «-» (від`ємне значення) 2943392 гривень.

Перевіркою задекларованих ТОВ «Лівша» показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» встановлено завищення від`ємного значення задекларованих показників на загальну суму 1417440 гривень.

Перевіркою встановлено неподання додатків РІ до податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2016 року, 2016 рік, та додатка AM до податкової декларації з податку на прибуток за три квартали 2016 року, 2016 рік, 1 квартал 2017 року, півріччя 2017 року, три квартали 2017 року, 1 квартал 2018 року, півріччя 2018 року, три квартали 2018 року.

Щодо оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Київській області від 19.02.2019 №, №, зазначає, що порушення. Які стали підставою для їх прийняття стало порушення щодо сума компенсації працівникам вартість придбаних ними за власні кошти вартість паливно-мастильних матеріалів на власні автомобілі у період з 01.07.2016 по 30.09.2018 на підставі фіскальних чеків та подорожніх листів (власноруч виписаних власниками автомобілей).

При цьому, ТОВ «Лівша» до перевірки не було надано документів щодо використання автомобілів у господарській діяльності товариства, зокрема договорів найму (оренди) зазначених транспортних засобів, відомостей обліку видачі нафтопродуктів, звітів про використання коштів, інших документів, що підтверджують доцільність використання працівниками власних автомобілів у господарській діяльності товариства. Крім того, дати оплати придбаного пального, зазначені у фіскальних чеках та дати виписаних власниками подорожних листах не співпадають.

Таким чином, перевіркою встановлено, що зазначеними фізичними особами отримано дохід як додаткове благо у вигляді компенсації вартості пального на загальну суму 289 815,26 грн. (2016 рік - 32547,86 грн., 2017 рік - 169835,84 грн., 2018 рік - 87431,56 грн.). При цьому ТОВ «Лівша» не включено суми отриманих доходів до загального оподатковуваного доходу зазначених працівників та не виконано функцію податкового агента, зокрема в частині нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Київській області сформовані та вручені ТОВ «Лівша» податкові повідомлення-рішення від 19.02.2019 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем 52167 грн. і штрафною санкцією у розмірі 37129 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 4347 грн. і штрафною санкцією у розмірі 3094 гривень.

Крім того, за неподання відповідної звітності та податкових декларацій до позивача застосовано штрафні санкції.

Виявлені порушення відображені в акті перевірки, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивачем надано відповідь на відзив в якому зазначається про те, що податковим органом не підтверджено правомірність прийнятих рішень та не обґрунтовано підстави для неврахування під час перевірки, а також подані до заперечення на акт перевірки первинні документи позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні 12.11.2019 ухвалою суду замінено відповідача ГУ ДФС у Київській області на правонаступника ГУ ДПС в Київській області. Також судом в судовому засіданні 18.02.2020 відмовлено у клопотанні позивача про залучення третіх осіб до участі у розгляді даної справи.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825 (в редакції Закону №3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399. За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Сумському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду прийнято справу в новому складі суду, розгляд справи проводився за правилами загального позовного провадження. Судом було замінено відповідача на належного - Головне управління ДПС у Київській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

В матеріалах справи наявні заяви по суті позовних вимог, а також письмові пояснення всіх учасників справи, в яких сторони обґрунтовують свою позицію по справі.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити. Представник податкового орану проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги судові засідання було неодноразово перенесено. Про розгляд справи учасники справи повідомлені належним чином.

Судовий розгляд, враховуючи наявні клопотання учасників справи, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи. У відповідності до вимог ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ГУ ДФС у Київській області (на даний час правонаступник ГУ ДПС у Київській області) проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Лівша» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт перевірки від 18.01.2019 №43/10-36-14-02-13/32342974.

На підставі акту перевірки від 18.01.2019 №43/10-36-14-02-13/32342974 ТУ ДФС у Київській області (далі - акт перевірки) винесено податкові повідомлення-рішення від 19.02.2019 №, №, №, №, №00043 51402, №, №, №, від 11.05.2019 № (а.с. 85-92, 123 т.6).

Позивач не погодився із прийнятими рішеннями, у зв`язку із чим було подано до ДФС України скаргу.

Рішенням ДФС України від 26.04.2019 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2019 № по податку на додану вартість на суму 550887,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 367258,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 183629,00) скасовано в частині нарахування податкового зобов`язання в розмірі 331299 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 165649,5 грн. Інші спірні податкові повідомлення-рішення ДФС України залишено без змін.

Податковим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № (на заміну від 19.02.2019 №000434102) на суму 53939.00 грн. за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 17980 грн.

Позивач не погодився із прийнятими податковими-повідомленнями рішеннями (далі - ППР), у зв`язку із чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховується наступне.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення від 11.05.2019 № по податку на додану вартість на суму 53939,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17980 грн.) (а.с.123т.6), суд зазначає наступне.

Податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № прийнято на заміну частково скасованого ДФС України ППР від 19.02.2019 №000434102 на суму 53939.00 грн. за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 17980 грн.

Як зазначає позивач в адміністративному позові, зазначене спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з процедурних порушень податковим органом.

Зокрема, позивач в адміністративному позові в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, зазначено в спірному рішенні, воно прийнято на підставі акту від 18.01.2019 №43/10-36-14-02-13/32342972 та рішення ДФС України від 26.04.2019 №20195/6/99-99-11-04-01-25.

При цьому, за результатами акту перевірки від 18.01.2019 №43/10-36-14-02-13/32342972, податкові повідомлення-рішення можуть бути прийняті у відповідності до вимог пункту 86.8. статті 86 Податкового кодексу України, а саме за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, а відтак строк для прийняття таких рішень сплинув ще 20.02.2019.

Згідно рішення ДФС України від 26.04.2019 №20195/6/99-99-11-04-01-25 скаргу задоволено частково: податкове повідомлення-рішення від 19.02.2019 № по податку на додану вартість на суму 550887,00 грн. за податковими зобов`язаннями в розмірі 367258,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 183629,00 грн. скасовано в частині нарахування податкового зобов`язання в розмірі 331299 грн. та штрафних санкцій в розмірі 165649,5 грн. Тобто в іншій частині рішення є чинним та створює для позивача обов`язок щодо сплати податку на додану вартість на суму 53938,5 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17979,50 грн.) .

Нормами Податкового кодексу України (зокрема п.54.3 ст.54 та п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, на які посилається відповідач в податковому повідомленні-рішенні від 11.05.2019 №00142814) не передбачено право контролюючого органу приймати податкові повідомлення-рішення за наслідками розгляду скарг платників податків, в порядку статті 56 Податкового кодексу України. Таким чином, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № по податку на додану вартість на суму 53939,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 гри. таза штрафними санкціями в розмірі 17980 грн.) не в спосіб та за відсутності підстав встановлених законодавством України.

Суд зазначає, що такі обґрунтування не можуть бути підставою для скасування спірного ППР, враховуючи наступне.

Пунктом 55.1 ст. 55 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до п. 60.1.2 60 1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.3 - 60.4 ст. 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Таким чином , враховуючи часткове скасування рішенням ДФС України від 26.04.2019 №20195/6/99-99-11-04-01-25 податкового повідомлення-рішення від 19.02.2019 №, у відповідача були правові підстав для прийняття нового податкового повідомленні-рішення на зменшену суму.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення зазначених позовних вимог, з підстав, які зазначені позивачем, а саме з підстав порушення відповідачем процедури прийняття такого рішення.

Також не є підставою для задоволення позовних вимог посилання позивача на порушення відповідачем порядку складання та надіслання спірних податкових повідомлень-рішень. Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом на підставі висновків проведеної перевірки складено окремі податкові повідомлення-рішення, які стосуються різних податків, незважаючи на те, що підставою їх прийняття, є одне відповідне порушення.

Таким чином на час звернення позивача до суду чинними є спірні податкові повідомлення-рішення, а саме від 11.05.2019 № по податку на додану вартість на суму 53939,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17980 грн.) (а.с.123т.6), від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 2759860,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 2207888,00 гри. та за штрафними санкціями в розмірі 551972,00 грн., від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 1095817,00 грн. (сума завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування), від 19.02.2019 року № по податку на доходи фізичних осіб на суму 7441,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 4347,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 3094,00 грн.), від 19.02.2019 року № по податку на доходи фізичних осіб на суму 89296,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 52167,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 37129,00 грн.), від 19.02.2019року № по податку на прибуток підприємств на суму 1020,00 грн. (за штрафними санкціями), від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 1530,00 грн. (за штрафними санкціями), від 19.02.2019 року № по податку на додану вартість на суму 12343,00 грн. (сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) (а.с. 85-93т.6).

Щодо суті порушень, які стали підставою для донарахування сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, та штрафних (фінансових) санкцій суд зазначає, що такі донарахування стосуються виявлення порушення, а саме факту того, що ТОВ «Лівша» за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, використовувало (списувало) паливно-мастильні матеріали відповідно до фіскальних чеків та подорожніх листів (власноруч виписаних власниками) на власні автомобілі працівників, суд зазначає наступне.

Зазначені порушення відображені відповідачем у п. 3.1.2.1 акту перевірки. Зазначене порушення відображено в п. 3.1.2.3 акту перевірки (а.с.52зворотр.стор) та стосується порушень, відображених податковим органом в п. 3.1.2.1 щодо обставинам списання пального позивачем при використанні працівниками власних транспортних засобів.

Під час перевірки порушення податкового законодавства, а саме порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість відображено на сторінках 22-25 Акту перевірки.

Так, в акті відображено, що позивач не надав до перевірки договорів найму (оренди) транспортних засобів, використання яких працівниками позивача призводило до придбання палива, віднесення його вартості до складу витрат, а сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Як зазначає позивач, підприємством було надано письмові заперечення на акт перевірки, щодо наданням підтверджуючих документів щодо правомірності віднесення позивачем до складу витрат, а сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, витрати на придбання/компенсації витрат на придбання палива для транспортних засобів, які використовувались працівниками позивача з метою виконання трудових обов`язків.

Так, позивачем у поясненнях зазначено, що у зв`язку із відрядженням працівників у службових цілях, позивач (згідно наказів на відрядження) здійснював компенсацію вартості палива за рахунок підприємства («шляхом надання працівнику паливної картки або фактичного відшкодування суми грошових коштів, що витрачена працівником на заправку транспортного засобу панівно-мастильними матеріалами» - відповідно до пункту п.2.4 Положення про використання транспортних засобів працівниками підприємства (додаток №4 до заперечень).

Позивач зазначає, що оскільки відрядження були пов`язані із господарською діяльністю позивача товариство включило до складу витрат вартість палива (без ПДВ), а суми ПДВ - до складу податкового кредиту по податку на додану вартість.

Позивачем у додатках до заперечень надано інформацію щодо підтвердження використання пального працівниками підприємство. В акту перевірки перевіряючи ми не зазначено жодних зауважень щодо наданих позивачем наказів про відрядження, звітів про використання коштів, виданих на відрядження осіб, що заправляли власні автомобілі.

Позивач зазначав, що працівники підприємства згідно наказу були у відрядженні, і використання заправляння пального відбувалося в межах виконання трудових функцій під час відрядження.

У постановах від 1 жовтня 2019 року у справі №1940/1309/18, від 9 липня 2020 року у справі №640/1834/19 року, від 30 листопада 2020 року у справі №580/3038/19, Верховний Суд виходив з необхідності документального підтвердження відповідними первинними документами пов`язаності витрат на паливо, яке видавалось працівникам для власних транспортних засобів, що використовувались для виконання їх службових обов`язків, із провадженням господарської діяльності, як передумови для віднесення їх до складу інших витрат такого суб`єкта господарювання й невідповідністю таких виплат ознакам додаткового блага фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із своїм роботодавцем, та їх оподатковуваним доходом у розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Суд зазначав, що ПК України встановлює вимоги щодо документального підтвердження витрат та їх безпосереднього зв`язку з отриманням доходу.

Матеріалами справи підтверджується, що підприємством на перевірку, а також разом із запереченнями на акт перевірки, надавалися документи, які б підтверджували використання пального та надавали можливість контролюючому органу персоніфікувати додаткове благо, а також установити пов`язаність витрат на паливо із провадженням господарської діяльності.

Суд визнає безпідставним твердження відповідача, що позивач зобов`язаний був укладати договори оренди транспортних засобів із працівниками та сплачувати орендну плату за такі договори. Доказів того, що витрати пального працівниками підприємства, які здійснювались в межах відрядження, не були підтверджені відомостями подорожніх листів та звітів про використання коштів виданих на відрядження матеріалами справи не підтверджується, відповідачем не доведено.

Відповідно до абзацу ч. 2 ст. 20 ГПК України, комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Матеріалами справи підтверджується, що підприємством було видано накази про порядок використання автомобілів в службових цілях та виплату суми компенсації по кожному працівнику, а також використання в робочий час використовувати належний працівнику автомобіль в господарських цілях. З наказів вбачається, що працівників підприємства відряджали до населених пунктів, для роботи з контрагентами ТОВ «Лівша».

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що працівниками підприємства надавалися письмові заяви про погодження використання власного транспортного засобу під час відрядження, зазначено про назви контрагентів підприємства та період використання транспортного засобу. Саме враховуючи наявність згоди працівників, позивачем у наказах про відрядження зазначено про можливість використання власних транспортних засобів.

Яке свідчать матеріали справи позивач надав звіти використання палива та розрахунки суми компенсації за використання власного автомобіля співробітника у службових цілях, подорожні листи.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 1.5 пункту 7 розділу 2, пунктів 10, 11 розділу 3 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, транспортні засоби для цілей бухгалтерського обліку класифікуються як основні засоби. Підставою для зарахування на баланс основних засобів є акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) основних засобів. Основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю, яка складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам і підрядникам за устаткування, інструмент, інвентар та інші необоротні активи, за виконані проектно-вишукувальні і будівельно-монтажні роботи (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються у зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (будівництвом) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження і пуск основних засобів. Первісна вартість об`єкта основних засобів збільшується на попередньо оцінену суму витрат на демонтаж, переміщення об`єкта та відновлення території, на якій він розташований, у випадках та порядку, визначеному законодавством, зокрема на суму оцінених витрат на рекультивацію порушених земельних ділянок шляхом створення забезпечення; інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Отже, надані позивачем до перевірки та до суду документи у своїй сукупності свідчать про використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача.

Дослідивши обставини справи суд вважає, що відповідач не навів переконливих доводів, підтверджених доказами, щодо доведеності факту використання транспортних засобів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Крім цього, варто підкреслити й те, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів документи , що стосуються використання пального в господарській діяльності підприємства містять всі ознаки первинного документа, встановлені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа, дату складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції (дані про рух автомобіля, загальний пробіг, витрати пального), посади осіб та особисті підписи відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення.

Отже, реальне використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача підтверджують подорожні листи, внутрішні накази, звіти про використання коштів, документи на придбання пального для транспортних засобів. Надані документи повністю відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зауваження до їх оформлення у податкового органу відсутні.

Враховуючи зазначене, спірні податкові повідомлення-рішення, які стосуються зазначеного порушення та були підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень підлягають скасуванню.

Також податковим органом під час перевірки встановлено порушення, що стало підставою для прийняття відповідних рішень та донарахування грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій стало заниження позивачем податку на прибуток та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування щодо правовідносин позивача та кредиторської заборгованості із MY TOOL LTD, SNA Europe International і дебіторської заборгованості компанії OTTO GRAF Gmbh.

Щодо суті порушень, які стали підставою для донарахування сум податку на прибуток, суд зазначає наступне.

Податковим органом під час перевірки встановлено порушення товариством пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України та заниженням податку на прибуток та завищенням від`ємного значення об`єкту оподаткування, застосуванням штрафних санкцій, про що зазначено у п. 1 акту перевірки.

Так, перевіряючи ми встановлено заниження товариством податку на прибуток на суму 2207888 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на суму 1095817грн.

Як зазначено в акті перевірки зазначені висновки зловлені у зв`язку із складеним за результатом попередньої перевірки актом перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 року та додатків №3 та №5 до зазначеного акту.

Перевіркою було встановлено, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 632, яка надана в ході проведення перевірки, станом на 01.07.2016 кредиторська заборгованість перед «MY TOOL LTD» становить 24486695,97 гривень.

Згідно з актом перевірки від 17.10.2016 №212/10-36-14-01-13/32342974 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Лівша», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016» та додатку №3 до нього «Реєстр суб`єктів господарювання, з якими ТОВ «Лівша», перебувало у господарських відносинах» кредиторська заборгованість по рахунку 632 станом на 30.06.2016 по компанії «MY TOOL LTD» становить 12800923 гривень.

Акт перевірки від 17.10.2016 №212/10-36-14-01-13/32342974 з додатками підписано директором ТОВ «Лівша», заперечень до контролюючого органу на акт перевірки від 17.10.2016 №212/10-36-14-01-13/32342974 надано не було.

Враховуючи зазначене перевіряючими зроблено висновок, що позивачем не підтверджено частину кредиторської заборгованості з нерезидентом «MY TOOL LTD» у сумі 472179,65 дол. США. (екв. 11735746 грн.).

За період з 01.07.2016 по 30.09.2018 до складу витрат ТОВ «Лівша» віднесено від`ємне значення курсових різниць, що нараховані на кредиторську заборгованість у сумі 472179,65 дол. США перед нерезидентом «MY TOOL LTD», та яка не підтверджена актом перевірки від 17.10.2016 №212/10-36-14-01-13/32342974 у сумі 2956486 грн., та у складі інших доходів відображено позитивне значення курсових різниць у сумі 1330369 гривень. Різниця на загальну суму 1626117 гривень.

Перевіркою встановлено неправомірне нарахування курсової різниці на частину кредиторської заборгованості у сумі 472179,65 дол. США. з «MY TOOL LTD», в результаті чого занижено значення фінансового результату на загальну суму 2956486 гривень.

З огляду на викладене, відповідачем в акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «Лівша» у порушення п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України безпідставно занижено значення фінансового результату на загальну суму 2956486 гривень.

Також, перевіркою встановлено, що відповідно до акту перевірки від 17.10.2016 №212/10-36-14-01-13/32342974 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Лівша», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016» та додатку №3 до акту перевірки «Реєстр суб`єктів господарювання, з якими ТОВ «Лівша», перебувало у господарських відносинах» кредиторська заборгованість по рахунку 632 станом на 30.06.2016 по компанії GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED становить 472179,65 дол. США (еквів. 11735746,14 грн.), що виникла відповідно до договору про переведення боргу від 08.06.2015 №2015/06/01 з резидентом ТОВ «Лівша-К» - «Первісний боржник», та ТОВ «Лівша» - «Новий боржник».

Предмет договору: Новий боржник повністю приймає на себе зобов`язання Первісного боржника перед компанією GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED (адреса 6/F., SHUN ON COMMERCIAL BUILDING, 112-114 DES VOEUX ROAD CENTRAL, HONG KONG), надалі - Кредитор, згідно з договором від 05.12.2011 № GT-12, укладеним Первісним боржником з Кредитором, в об`ємі основної суми боргу Нового боржника перед Первісним боржником, а також належних за вказаним зобов`язанням процентів та сум штрафних санкцій.

Договір укладено сторонами на підставі письмової згоди Кредитора на переведення боргу, що підтверджується доповненням від 20.05.2015 № СТ-2015 до Контракту від 05.12.2011 № СТ-12, який Первісним кредитором переданий Новому боржнику в момент підписання даного договору та є невід`ємною частиною даного договору. Даний договір діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

На виконання умов договору на користь нерезидента GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED здійснено перерахування грошових коштів відповідно до банківських виписок наступним чином: від 29.07.2015 №12 в сумі 40000 дол.США (еквів.881583,64 грн.); від 02.07.2015 №9 в сумі 5000 дол.США (еквів. 105031,87 грн.).

Всього здійснено оплати на оплати на користь нерезидента в сумі 45000 дол.США (еквів. 986615,51 грн.).

Станом на 30.06.2016 у ТОВ «Лівша» рахується кредиторська заборгованість в сумі 472179,65 дол. США (еквів. 11735746,14 грн.) перед GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 632, яка надана в ході проведення перевірки, станом на 01.07.2016 кредиторська заборгованість перед GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED відсутня.

На письмовий запит від 08.01.2018 № 5 щодо встановлених розбіжностей ТОВ «Лівша» надано відповідь: «в додатку №3 до акту перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 наявна помилка щодо неправильного відображення заборгованості по компанії GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED в розмірі 472179,65 дол. США, яка має відображатись за компанією MY TOOL LTD на підставі договору №20151103 від 03.11.2015».

Таким чином, ТОВ «Лівша» не відображено списання кредиторської заборгованості перед GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED на загальну суму 11735746 грн.

Враховуючи вищевикладене, податковим органом зроблено висновок, що ТОВ «Лівша» в порушення абз.8 ст.4 Закону Укрїни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», не відображено у складі доходів суму 11735746 грн. у 3 кварталі 2016 року по операціях зі списання кредиторської заборгованості, що вплинуло на правильність визначення фінансового результату.

З огляду на викладене, перевіркою зроблено висновок, що в порушення п.44.1, 44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України ТОВ «Лівша» занижено доходи на загальну суму 11735746 гривень.

Судом при розгляді справи враховується наступне.

Під час перевірки відповідачем надавалися запити №5 від 08.01.2018 щодо кредиторської заборгованості перед компанією MY TOOL LTD, №685/10/10-36-14-02 від 10.01.2019 щодо кредиторської заборгованості перед компанією MY TOOL LTD, №688/10/10-36-14-02 від 10.01.2019 щодо кредиторської заборгованості перед компанією MY TOOL LTD та компанією SNA Europe International і дебіторської заборгованості компанії OTTO GRAF Gmbh.

Товариством надано письмові пояснення на запити податкового органу, в яких зазначив про підстави виникнення кредиторської заборгованість позивача перед компанією Му Tool LTD в розмірі 24486695, 90 грн.

Такі висновки контролюючий орган робить виключно на підставі відомостей внесених до додатків №3 та №5 акту перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 щодо кредиторської заборгованості позивача перед нерезидентами.

Зазначені висновки відповідачем перенесені і в акт перевірки від 18.01.2019 та відображає, що позивачем не підтверджено частину кредиторської заборгованості з нерезидентом - компанією «MY TOOL LTD» у сумі 472179,65 дол. США (екв. 11735746 грн.), а також суму нарахованих на вказану кредиторську заборгованість курсових різниць в сумі 2956486 грн., оскільки такі витрати не були підтверджені актом перевірки №212/10- 36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 .

Разом із тим, суд зазначає, що будь-які висновки акту перевірки повинні бути підтверджені первинними документами.

Як зазначає позивач згідно відомостей бухгалтерського обліку позивача (по рахунку 632) станом на 30.06.2016 обліковувалась кредиторська заборгованість перед компанією «MY TOOL LTD» в розмірі 24486695,9 грн., яка склалась за:

- Договором №МТ-01/15 від 09.12.2014 в розмірі 2629379 грн (105791,29 дол США)

- Договором №МТ-01/16 від 28.12.2015 в розмірі 10121569,84 грн (407234,38 дол США)

- Договором №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додаток №2 від 03.11.2015 (472179,65 дол. США).

Позивач зазначає, що в додатку №5 акту перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 відсутня інформація по договору №GT-MT-2015 від 03.11.2015 та додаток №2 до зазначеного договору.

Позивач мав взаємовідносини із компанією GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED, перед якою у позивача існувала кредиторська заборгованість в розмірі 472179,65 дол США.

Однак, у зв`язку з укладенням між компанією GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED та компанією «MY TOOL LTD» контракту №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додатку №2 до нього, згідно яких компанія GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRAL LIMITED відчужила (продала) на користь компанії «MY TOOL LTD» дебіторську заборгованість позивача в розмірі 472179,65 дол США.

Вказана заборгованість обліковувалась позивачем на рахунку 632 по контрагенту GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED в розмірі 11332626,54 грн. (472179,65 дол США) станом на 31.12.2015 , та була переведена по даті отримання позивачем контракту №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додатку №2 до нього від 03.11.2015 на рахунок 632 по компанії «MY TOOL LTD» за Договором №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додаток №2 від 03.11.2015.

При цьому, розмір кредиторської заборгованості позивача перед компанією «MY TOOL LTD» станом на 01.07.2016 та на 30.09.2018 року підтверджується, також, документом складеним компанією My Tool LTD для підтвердження розміру поставок та оплати між компанією My Tool LTD та позивачем, і позивачем зазначалося в запереченнях на акт перевірки.

Як зазначає позивач, відсутність кредиторської заборгованості у позивача перед GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED станом на 30.06.2016 підтверджується не лише даним бухгалтерського обліку та первинними документами, а й листом компанії GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED від 10.12.2015, про що зазначалося також у запереченнях на акт перевірки.

Зазначені первинні документи, включаючи договори/контракти, в тому числі, Також про позивачем зазначає, що підприємством було здійснено відображено операцію з переведення на рахунку 632 заборгованості перед контрагентом - компанією GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED в розмірі 11332626,54 грн. (472 179,65 дол США) на користь компанії «MY TOOL LTD» за Договором №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додаток №2 від 03.11.2015, що підтверджується листуваннях із АТ Укрсиббанк.

Так, позивачем отримано від АТ Укрсиббанк лист №09/70741 від 16.08.2019, в якому надано інформацію щодо документів, які надавалися Позивачем для здійснення фінансового моніторингу операцій з компаніями «MY TOOL LTD» та «GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED».

При цьому, серед документів, які були надані до банку позивачем на підтвердження взаємовідносин позивача з зазначеними компаніями були, зокрема: договір №МТ-01/14 від 15.10.2013 (з доповненнями), договір №МТ-01/15 від 09.12.2014 (з доповненнями), договір №МТ-01/16 від 28.12.2015, (з доповненнями), контракт №GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додаток №2 до договору від 03.11.2015», контракт №GT-12 від 05.12.2011 (з доповненнями), Договір №20151103 про відступлення права вимоги від 03.11.2015.

АТ Укрсиббанк в листі №09/70741 від 16.08.2019 зазначив, що в липні 2016 року товариство з метою здійснення валютного контролю звертався до банку для узгодження договору про переуступку боргу між компанією «GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED» та компанією «MY TOOL LTD». Повторно в березні 2017 року позивач надавав копії вищевказаних документів, що підтверджували факт здійснення переуступки боргу позивача на користь компанії «MY TOOL LTD».

Судом при розгляді справи враховується наявність судового рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 по справі №910/17380/23 за позовом Компанії МY TOOL LTD (01415, Естонія, Гар`юма, Таллін, район Кесклінн, вул. Йие, 5, реєстраційний код 12548803) до Товариства з обмеженою відповідальністю Лівша,

«…В межах розгляду зазначеної справи №910/17380/23 судом встановлено наступне.

05.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівша-К» (далі покупець, первісний боржник) та Компанією Golden Tool International Limited (далі - продавець, первісний кредитор) було укладено контракт №GT-12, за умовами якого Компанія Golden Tool International Limited зобов`язалась продати, а ТОВ Лівша-К зобов`язалося придбати ручний інструмент (далі - товар), визначений у доповненнях та на умовах, визначених цим контрактом (п. 1 контракту)….

Пунктом 10.1. контракту визначено, що строк дії контракту до 31 грудня 2014 року, який в подальшому було продовжено відповідно до умов Додаткової угоди №GT-L-1- 2021 від 27.12.2021 до 30.06.2023.

31.07.2012 на виконання умов контракту Компанією Golden Tool International Limited було поставлено ТОВ Лівша-К товари, що підтверджується митною декларацією від 31.07.2012 №1913 …

Відповідно до інвойсу №GT-036 від 24.07.2012 загальна вартість поставлених за митною декларацією від 31.07.2012 №1913 становить 212 945, 08 доларів США.

21.11.2012 на виконання умов контракту Компанією Golden Tool International Limited було поставлено ТОВ Лівша-К товари, що підтверджується митною декларацією від 21.11.2012 №2041…

Відповідно до інвойсу №GT-062 від 20.11.2012 загальна вартість поставлених за митною декларацією від 21.11.2012 №2041 становить 123 085, 52 доларів США.

28.01.2013 на виконання умов контракту Компанією Golden Tool International Limited було поставлено ТОВ Лівша-К товари, що підтверджується митною декларацією від 28.01.2013 №2079…

Відповідно до інвойсу №GT-003 від 22.01.2013 загальна вартість поставлених за митною декларацією від 28.01.2013 №2079 становить 119 080, 79 доларів США.

28.01.2014 на виконання умов Контракту Компанією «Голден Тул» було поставлено ТОВ Лівша-К товари, що підтверджується митною декларацією від 28.01.2014 №27502….

Відповідно до інвойсу №GT-001 від 15.01.2014 загальна вартість поставлених за митною декларацією від 28.01.2014 №27502 становить 103 278, 06 доларів США.

Таким чином, позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов контракту №GT-12 від 05.12.2011 Компанія Golden Tool International Limited поставила, а ТОВ Лівша-К прийняло товари загальною вартістю 558 389, 45 доларів США (212 945, 08 + 123 085,52 + 119 080,79 +103 278, 06).

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання по оплаті поставлених товарів належним чином не виконав, оплативши частково інвойс №GT- 001 від 15.01.2014 у розмірі 41 209, 80 доларів США.

Так, 08.06.2015 між ТОВ Лівша-К та ТОВ Лівша було укладено договір про переведення боргу №2015/06/01, за умовами якого ТОВ Лівша повністю прийняло на себе зобов`язання ТОВ Лівша-К перед Компанією Golden Tool International Industrial Limited, згідно з договором №12-GT від 05.12.2011, в об`ємі основної суми боргу ТОВ Лівша перед ТОВ Лівша-К, а також належних за вказаним зобов`язанням процентів та сум штрафних санкцій.

Пунктом 1.2. договору про переведення боргу №2015/06/01 від 08.06.2015 визначено, що сума боргу ТОВ Лівша перед ТОВ Лівша-К становить 10 874 119 гривень 04 копійки, та розраховується шляхом проведення взаємних зарахувань заборгованостей обох компаній одна між одною станом на 08.06.2015. Для розрахунку суми заборгованості ТОВ Лівша перед ТОВ Лівша-К використовуються та підтверджуються сторонами наступні дані:

- заборгованість ТОВ Лівша перед ТОВ Лівша-К, станом на 08.06.2015, становить 12 044 572 гривні 72 копійки;

- заборгованість ТОВ Лівша-К перед ТОВ Лівша, станом на 08.06.2015, становить 1 170 453 гривні 68 копійок.

За умовами п. 2.1. договору про переведення боргу №2015/06/01 від 08.06.2015 ТОВ Лівша зобов`язується виконати зобов`язання ТОВ Лівша-К у розмірі 10 874 119 гривень 04 копійки, що станом на 08.06.2015 року, становить 517 179, 65 доларів США, а також належних за вказаним зобов`язанням процентів та сум штрафних санкцій перед Golden Tool International Industrial Limited на умовах договору GT-12 від 05.12.2011 року.

Пунктом 3.1. договору про переведення боргу №2015/06/01 від 08.06.2015 визначено, що цей договір укладено сторонами на підставі письмової згоди кредитора (Golden Tool International Industrial Limited) на переведення боргу, що підтверджується доповненням №GT-2015 від 20.05.2015 до контракту №GT-12 від 05.12.2011 року, який первісним кредитором переданий новому боржнику в момент підписання даного договору та є невід`ємною частиною даного договору.

02.07.2015 на виконання умов Контракту ТОВ Лівша частково оплатило інвойс №GT- 062 від 20.11.2012, шляхом перерахування Компанії Golden Tool International Industrial Limited 5 000, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №9 від 02.07.2015.

29.07.2015 на виконання умов Контракту ТОВ Лівша частково оплатило інвойс №GT 062 від 20.11.2012, шляхом перерахування Компанії Golden Tool International Industrial Limited 40 000, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №12 від 29.07.2015.

03.11.2015 між Компанією Golden Tool International Industrial Limited та компанією MY TOOL LTD було укладено договір №20151103 про відступлення права вимоги, за умовами якого Компанія Golden Tool International Industrial Limited передало Компанії MY TOOL LTD право вимоги до ТОВ Лівша щодо виконання грошового зобов`язання з оплати 472 179, 65 доларів США, які ТОВ Лівша зобов`язалось сплатити на виконання умов контракту №GT-12 від 05.12.2011.

04.11.2015 до контракту №GT-12 від 05.12.2011 було укладено доповнення №GT-L-2- 2015, за умовами якого було Golden Tool International Industrial Limited передало право вимоги до ТОВ Лівша за контрактом №GT-12 від 05.12.2011 у розмірі 472 179, 65 дол. США на користь Компанії MY TOOL LTD.

Отже, позивач зазначає, що за договором відступлення права вимоги Компанія Golden Tool International Industrial Limited відступила Компанії MY TOOL LTD у конкретному договірному зобов`язанні свої права, тобто, первісного кредитора було замінено на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання…

..З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 472 179, 65 доларів США.

За результатами розгляду справи №910/17380/23 рішенням суду було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лівша на користь Компанії МY TOOL LTD заборгованість у розмірі 472 179 (чотириста сімдесят дві тисячі сто сімдесят дев`ять) доларів 65 центів США.

Позивачем в бухгалтерському обліку (рахунку 632) станом на 30.06.2016 було відображено кредиторську заборгованість перед компанією My Tool LTD в розмірі 24486695,9 грн., в тому числі за Договором відступлення права вимоги контрактом GT-MT-2015 від 02.11.2015 та додаток №2 від 30.11.2015» (в сумі 472 179,65 дол. США) та, відповідно, припиненням зобов`язання Позивача в розмірі 472 179,65 дол США перед компанією Компанія Golden Tool International Industrial Limited за договором №GT-12 від 05.12.2011 року внаслідок переведення боргу на компанію My Tool LTD.

Суд зазначає, що висновки податкового органу ґрунтуються на висновках податкового органу, викладених в акті перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016, який, як зазначає відповідач підписано позивачем без зауважень.

Відповідно до підпунктів 20.1.2, 20.1.6 та пп.20.1.14 п. 20.1 ст. 20 ПК України, для здійснення функцій, визначених законом, контролюючим органам надано право: отримувати безоплатно від платників податків, у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи у разі виявлення порушень, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; у разі виявлення порушень надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Згідно п. 73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Окрім цього питання надання платниками податків документів до перевірки врегульовано статтею 85 ПК України, пунктом 85.2 якої передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Своєю чергою, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі та з урахуванням первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі документи та надавати їх до перевірки (пп.16.1.5, 16.1.12 п.16.1 ст.16 ПК України).

Приписами п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу норми п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 статті 44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надавалися письмові заперечення на акт перевірки із первинними документами, в обґрунтування заперечень (а.с.78-84т.1).

Документи, надані позивачем, як до податкового органу так і до матеріалів справи стосуються предмета документальної перевірки, у тому числі, періоду, що перевірявся; є такими, на підставі яких платник має вести облік доходів, витрат та інших показників фінансової діяльності; безпосередньо пов`язані з об`єктом оподаткування податком на прибуток.

Разом із тим, суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, в т.ч. і відображені в акті від №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016, є відображенням дій працівників податкових органів у 2016 році і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Крім того, судом враховується, що в акті перевірки №212/10-36-14-01-13/32342974 від 17.10.2016 зроблені висновки перевіряючи щодо порушення товариством п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо заниження ПДВ на загальну суму 80079 грн., і як зазначає позивач до зазначених висновків товариство не мав заперечень.

В акті перевірки акті перевірки №212/10-36-14-01- 13/32342974 від 17.10.2016 не зазначено інформацію на підставі яких первинних документів зроблено висновок про те, що станом на кінець перевірки у ТОВ Лівша рахується кредиторська заборгованість в сумі 472 179,65 дол. США (еквів. 11 735 746,14 грн.).

Доказів того, що первинними документами підтверджуються обов`язок для позивача та наявні правові підстави для списання кредиторської заборгованості перед компанією «GOLDEN TOOL INTERNATIONAL INDUSTRIAL LIMITED» у сумі 1173546 грн., та відповідно відображати вказану суму у складі доходів з огляду на те, що вказана заборгованість була переведена на компанію «MY TOOL LTD», матеріалами справи не підтверджується, відповідачем не доведено.

Разом із тим, саме відповідач має доводити правильність відомостей на підставі яких він виносив оскаржувані рішення на підставі фінансово-господарських документів платника податків.

Враховуючи зазначене, висновки відповідача та прийняті податкові повідомленні-рішення, що стосуються донарахувань за зазначене порушення, є необґрунтованими та неправомірними.

Також підставою для донарахування сум штрафних санкцій по податку на прибуток стало встановлення податковим органом факту неподання Звіту про суми податкових пільг, а також подання податкової декларації з податку на прибуток без додатків до такої декларації.

В силу приписів пункту 30.6 статті 30 Податкового кодексу України суми податку та збору, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб`єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1233 (далі - Порядок N 1233).

Відповідно до п. 1 Порядку N 1233 цей Порядок є обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг.

Положеннями пункту 2 Порядку № 1233 встановлено, що суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг за формою згідно з додатком.

Пунктом 3 Порядку N 1233 визначено, що звіт про суми податкових пільг подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі, коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

Аналогічний порядок подання щоквартальної податкової звітності визначений пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України.

Позивач не заперечує про факт неподання такої звітності, але посилається на , що звіт не є податковою декларацією, а тому застосування штрафних санкцій за неподання звітності є протиправним.

Оскільки обов`язок подавати звіт передбачено Порядком №1233, і позивач не заперечує проти неподання ним такого звіту, то викладений в акті перевірки (а.с.60т.1) висновок про порушення позивачем п. 46.1 ст. 46, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України є обґрунтованим, підстави для задоволення зазначених позовних вимог відсутні.

Щодо застосування штрафних санкції до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням за неподання додатків до податкової декларації на прибуток, суд зазначає, що порушення встановлено під час перевірки і такі висновки відображені податковим органом в п. 3 висновків акту перевірки (а.с.61 зворотн.стор).

Суд зазначає, що відповідно до ст.. 48 ПК України в редакції чинній на час спірних правовідносин, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити обов`язкові реквізити, крім інших, інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною.

Оскільки додатки до податкової декларації є невід`ємною частиною податкової декларації, і позивач не заперечує проти неподання ним додатків до декларації, то висновки, викладений в акті перевірки (а.с. 61 зворотн.стор) про порушення позивачем п.п. 46.1 ст. 46, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України є обґрунтованим, підстави для задоволення зазначених позовних вимог відсутні.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення від 19.02.2019 № по податку на додану вартість на суму 53938,5 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17979,50 грн.), (а.с. 87т.6) суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, рішенням ДФС України від 26.04.2019 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2019 № по податку на додану вартість на суму 550887,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 367258,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 183629,00) скасовано в частині нарахування податкового зобов`язання в розмірі 331299 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 165649,5 грн.

Податковим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № (на заміну від 19.02.2019 №000434102) на суму 53939.00 грн. за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 17980 грн.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування податкове повідомлення-рішення від 19.02.2019 року № по податку па додану вартість на суму 53938,5 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 гри. та за штрафними санкціями в розмірі 17979,50 грн.).

Зазначене податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним в силу приписів п.п. 60.1.2 -60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України.

Підстави для задоволення заявлених вище позовних вимог у суду відсутні.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для скасування відкликаної в силу приписів ПК України податкового повідомленні-рішення, оскільки така податкова вимога не порушує прав, обов`язків чи інтересів позивача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи зазначене у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 19.02.2019 № по податку на додану вартість на суму 53938,5 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17979,50 грн.), від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 1530,00 грн. (за штрафними санкціями), від 19.02.2019року № по податку на прибуток підприємств на суму 1020,00 грн. (за штрафними санкціями).

Разом із тим, інші спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з підстав, зазначених судом вище, а саме від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 2759860,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 2207888,00 гри. та за штрафними санкціями в розмірі 551972,00 грн., від 19.02.2019 року № по податку на прибуток підприємств на суму 1095817,00 грн. (сума завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування), від 19.02.2019 року № по податку на доходи фізичних осіб на суму 7441,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 4347,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 3094,00 грн.), від 19.02.2019 року № по податку на доходи фізичних осіб на суму 89296,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 52167,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 37129,00 грн.), від 19.02.2019 року № по податку на додану вартість на суму 12343,00 грн. (сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) (а.с. 85-93т.6), від 11.05.2019 № по податку на додану вартість на суму 53939,00 грн. (за податковими зобов`язаннями в розмірі 35959,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 17980 грн.).

Враховуючи часткове задоволення заявлених вимог, відповідно до статті 139 КАС України, позивачу відшкодовується сума судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівша" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 19.02.2019 року №, №, №, № №, №.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівша» (і.к.32342974, Київська область, Києво-Святошинський район, смт.Чабани, вул..Машинобудівників, 1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (і.к. 44096797, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) судовий збір у розмірі 48413,74 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя С.М. Гелета