Справа № 320/41441/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДОМ" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АРДОМ» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2023 №612670410, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.10.2023 №612670410, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що камеральною перевіркою встановлено, що сума податкового зобов`язання з нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, визначена за результатами подання позивачем уточнюючої податкової декларації з нерухомого майна на 2022 рік № від 26.07.2023, є нижча, ніж визначена за результатами камеральної перевірки за 2022 рік на суму 381923,74 грн.

На думку апелянта, суд першої інстанції викладених обставин не встановив, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРДОМ" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві позивач зазначає, що подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 21.07.2023, в якій була допущена арифметична помилка, а саме: замість суми 76044,59 грн помилково зазначена сума 457 968,33 грн. У зв`язку з цим, 26.07.2023 подано правильний уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в якій відображені вірні показники. Тому, на думку позивача, відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 02.10.2023 №612670410 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості».

Також позивач наголошує, що штрафні санкції за вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи у період з 01.03.2020 і до останнього (30.06.2023) календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину (COVID-19) не застосовуються.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.02.2022 позивачем подано контролюючому органу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та задекларовано податкове зобов`язання на 2022 р. у сумі 456 267,50 грн (реєстраційний номер ).

Як зазначає позивач, 22.12.2022 ним придбано нерухомість та 26.12.2022 подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та задекларовано податкове зобов`язання, що уточнюється до збільшення на 2022 р. 1700,83 грн. (реєстраційний номер ).

Отже, податкове зобов`язання за 2022 р. складає 457 968,33 грн.

У подальшому, позивач подав уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: 21.07.2023 (реєстраційний номер ), в якій у п. 6.1 зазначено податкове зобов`язання на суму 457 968,33 грн., а також у п. 6.3. податкове зобов`язання, що зменшується - 381923,74 грн.

Також 26.07.2023 (реєстраційний номер ) позивачем подано уточнюючий розрахунок до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якій у п. 6.1 зазначено податкове зобов`язання на суму 76044,59 грн., а також у п. 6.3. податкове зобов`язання, що зменшується - 381923,74 грн.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від № від 26.07.2023 за 2022 рік, наданою ТОВ «АРДОМ» (), з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2022 рік.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 25.08.2023 №56128/Ж5/26-15-04-10-03/41383178, в якому дійшов висновку про збільшення суми грошового зобов`язання, що за результатами 4 квартали 2022 року підлягає до сплати платником податку до бюджету.

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивач15.09.2023 відповідно до ст.56 Податкового кодексу України надав заперечення від 13 вересня 2023 року № 23/001/12 на акт перевірки в електронному кабінеті платника податків.

02.10.2023 позивач отримав лист від відповідача від 26.09.20213 № 31769/1/26-15-04-10-08 «Про надання відповіді на заперечення», відповідно до якого ДПС залишило без змін висновок, викладений в акті.

02.10.2023 за результатами перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення від 02.10.2023 №612670410, згідно з яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 381923 грн. 74 коп. згідно п. 266.5. ст. 266 ПКУ та застосований штраф у розмірі 38192 грн. 37 коп. згідно з п. 123.1: ст. 123 ПКУ за порушення п. 266.7.5. ст. 266 ПКУ. Загальна сума 420116 грн. 11 коп.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що оскільки позивачем своєчасно подано до податкового органу відповідну звітність, самостійно усунуто виявлені помилки та своєчасно і в повному обсязі сплачено всі суми податкових зобов`язань, то протиправні діяння, які б призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України, у діях позивача відсутні. Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.10.2023 №612670410 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України передбачено, що самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.

Відповідно до п. 54.1. ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, пунктом 300.1 статті Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є платником єдиного податку з 08.06.2017.

Позивачем 16.02.2022 подано контролюючому органу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та задекларовано податкове зобов`язання на 2022 р. у сумі 456 267,50 грн (реєстраційний номер ).

26.12.2022 позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки грн (реєстраційний номер ), якою задекларовано податкове зобов`язання на 2022 рік 1700,83 грн. (реєстраційний номер ).

Отже, податкове зобов`язання за 2022 р. складає 457 968,33 грн.

У подальшому, позивач подав уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: 21.07.2023 (реєстраційний номер ), в якій у п. 6.1 зазначено податкове зобов`язання на суму 457 968,33 грн., а також у п. 6.3. податкове зобов`язання, що зменшується - 381923,74 грн.

26.07.2023 (реєстраційний номер ) позивачем подано уточнюючий розрахунок до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якій у п. 6.1 зазначено податкове зобов`язання на суму 76044,59 грн., а також у п. 6.3. податкове зобов`язання, що зменшується - 381923,74 грн.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від № від 26.07.2023 за 2022 рік, наданою ТОВ «АРДОМ» (), з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2022 рік.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 25.08.2023 №56128/Ж5/26-15-04-10-03/41383178, в якому дійшов висновку про те, що відповідно до уточнюючої податкової декларації (реєстраційний № від 26.07.2023) сума податкового зобов`язання нижча від обчисленої за результатами камеральної перевірки, оскільки розмір податку за 4 квартали 2022 року визначено з порушенням Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати економічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене та пошкоджене нерухоме майно».

На думку відповідача, позивач, подаючи уточнюючі декларації від 21.07.2023 та 26.07.2023 зменшив податкове зобов`язання на загальну суму 763847,48 грн (381923,74 грн + 381923,74 грн), однак в уточнюючій податковій декларації від 26.07.2023 позивач зазначив суму - 381923,74 грн., що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що позивач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 21.07.2023 (реєстраційний номер ), в якій у п. 6.1 була допущена арифметична помилка, а саме: замість суми 76044,59 грн помилково зазначена сума 457 968,33 грн.

У зв`язку з цим, 26.07.2026 позивачем подано уточнюючий розрахунок (реєстраційний номер ) до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якій у п. 6.1 зазначено податкове зобов`язання на суму 76044,59 грн.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, виявлена позивачем арифметична помилка у податковій звітності має виправлятися за встановленою формою, а саме: поданням уточнюючого розрахунку.

Саме таким чином 26.07.2023 (реєстраційний номер ) позивачем подано правильний уточнюючий розрахунок до Податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У цій справі контролюючий орган, посилаючись на порушення Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ, фактично обмежився констатацією, що сума податкового зобов`язання нижча від обчисленої за результатами камеральної перевірки, тобто без наведення чіткої та зрозумілої логіки, яка б дозволяла встановити причинно-наслідковий зв`язок між поданням уточнюючих розрахунків до декларації за 2022 рік та конкретними наслідками для податкової декларації за 2022 рік.

З акта камеральної перевірки не вбачається, яким чином контролюючим органом було співвіднесено дати подання податкової декларації, уточнюючої декларації, а також порядок їх врахування у відповідних рядках декларації з податку на нерухоме майно, з урахуванням приписів статті 50 ПК України. Відсутність такого аналізу позбавляє можливості перевірити правильність висновків контролюючого органу не лише судом, а й самим платником податків.

Крім того, формулювання висновків акта перевірки щодо умисного характеру дій платника податків здійснено без наведення фактичних даних, які б свідчили про наявність відповідного суб`єктивного елементу, без аналізу поведінки платника, його дій після виявлення можливих помилок та без урахування того, що сам факт подання уточнюючої декларації є реалізацією права, прямо передбаченого статтею 50 ПК України, і не може сам по собі свідчити про протиправну чи умисну поведінку.

Положеннями статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

З аналізу наведеної норми вбачається, що податкове правопорушення-це діяння, яке посягає на важливі для держави суспільні відносини, порушення яких є шкідливим, як для держави, так і суспільства.

Податковим кодексом України вимагається від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців своєчасно подавати до контролюючого органу звітність, повністю нараховувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету єдиний податок та усувати самостійно виявлені помилки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем своєчасно подано до податкового органу відповідну звітність, самостійно усунуто виявлені помилки, то протиправні діяння, які б призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України, у діях позивача відсутні.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.10.2023 №612670410 є протиправним та підлягає скасуванню.

Твердження апелянта про те, що сума податкового зобов`язання з нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, визначена за результатами подання позивачем уточнюючої податкової декларації з нерухомого майна на 2022 рік № від 26.07.2023, є нижча, ніж визначена за результатами камеральної перевірки за 2022 рік на суму 381923,74 грн, є безпідставними, оскільки метою подання позивачем уточнюючого розрахунку від 26.07.2023 до Декларації слугувало виправлення помилки у п. 6.1 Декларації щодо загальної суми податкового зобов`язання з 457 968,33 грн на 76044,59 грн, а не внесення відомостей у п. 6.3. Декларації про зменшення податкового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим. щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 27 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

В.В.Файдюк