Справа № 320/10106/25
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ТОВ "ТК "Променерготрейд" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Променерготрейд" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 03 грудня 2024 року № 2, видане Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- від 03 грудня 2024 року № 2, видане Головним управлінням ДПС у м. Києві визнати протиправним в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі: за податковими зобов`язаннями - 71 676 462,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 17 919 116,00 гривень та скасувати в цій частині.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення від 03 грудня 2024 року № 2, видане Головним управлінням ДПС у м. Києві визнано протиправним та скасовано.

Податкове повідомлення-рішення від 03 грудня 2024 року № 2, видане Головним управлінням ДПС у м. Києві визнано протиправним в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі: за податковими зобов`язаннями - 71 676 462,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 17 919 116,00 гривень та скасовано в цій частині.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні та відповідачем правомірно винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, спірне рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з оскаржуваними рішеннями позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток, який сплачують інші платники в розмірі: за податковими зобов`язаннями - 66701090,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6013394,00 гривень та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі: за податковими зобов`язаннями - 71677803,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями - 17919451,00 гривень.

На порушення приписів підпункту 2 пункту 4 розділу IIIПорядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року№ 727 (далі - Порядок № 727) в Акті перевірки взагалі не зазначено, в чому саме полягає порушення Позивачем норм пунктів 44. та 44.2 статті 44 ПКУ.

Адже ці пункти: (і) встановлюють обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та забороняють формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених належними документами; та (іі) встановлюють, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

З матеріалів проведеної відповідачем перевірки не вбачається відсутність ведення Позивачем обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі відповідних документів та не вбачається використання Позивачем інших даних, ніж дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності для обрахунку об`єкта оподаткування.

Щодо тверджень стосовно начебто не надання позивачем до перевірки первинних документів в повному обсязі, то на сторінці 110 Акту, особи, які здійснювали перевірку, не підкріплюючи свої твердження жодними доказами, звинувачують Позивача у ненаданні до перевірки первинних документів в повному обсязі:

«… не надання ТОВ «ТК «ПРОМЕНЕРГОТРЕЙД» до перевірки первинних документів в повному обсязі (до перевірки надано лише паперові носії інформації під назвою - видаткові накладні)…».

Вищевказане твердження що спростовується даними, зазначеними у самому Акті перевірки.

Так, на сторінках Акту 9, 33, 61 та 73 перелічені господарські договори, на підставі яких Позивач співпрацював зі своїми контрагентами. Отже, ці договори були надані для перевірки, особи, які здійснювали перевірку були ознайомлені з їх змістом і твердження про протилежне є таким, що не відповідає дійсності.

На сторінках Акту перевірки 21 - 29, 47 - 58, 67 - 69 та 91 - 106 особами, які проводили перевірку старанно перелічені виписки банку, що підтверджують здійснення Позивачем оплат його контрагентам за поставку товарів. Отже, ці документи також були надані Позивачем та були опрацьовані в ході проведення перевірки.

В Додатку 4 до Акту перевірки також декілька разів зазначено, що під час проведення перевірки були використані рахунки-фактури. Проте, таке надання Позивачем рахунків-фактур було повністю проігнороване, що призвело до безпідставних звинувачень Позивача в ненаданні до перевірки первинних документів.

До Акту перевірки були додані Реєстри документів «Рахунок на оплату постачальника» за період січень 2019 року - червень 2024 року по кожному з контрагентів Позивача, згаданих в Акті перевірки. Однак і ці документи були проігноровані Відповідачем та не взяті до уваги під час винесення оскаржуваного Рішення №2.

Таким чином, викладене вище свідчить, що Позивачем надані для перевірки всі первинні документи, необхідні для визначення його об`єкту оподаткування та податкових зобов`язань, а твердження про інше не відповідає дійсності.

Отже, норми пунктів 44.1 та 44.2 статті 44 ПКУ, на які посилається Відповідач в якості аргументації начебто припущених порушень, застосовані невірно, а звинувачення Позивача в порушенні цих норм є безпідставними.

В оскаржуваному Рішенні №2 також вказано, що Позивачем начебто порушенопункти 5 та 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (НП(С)БО 15), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 318.

Зазначеними пунктамиНП(С)БО 15 визначається, що дохід визнається під час збільшенняактивуабозменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу,за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена та те, за якими групами класифікуються в бухгалтерському обліку визнані доходи.

Яке відношення до начебто виявленого порушення має це положення чинного законодавства, та як це положення могло виплинути на визначення прибутку Позивача, в Акті перевірки не пояснюється.

Норми статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХIV від 16 липня 1999 року (надалі за текстом - «Закон 996») встановлюють, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, а також визначають вимоги до форми та змісту первинних документів, порядок їх складання та вимоги щодо ведення регістрів бухгалтерського обліку і порядку відображення в них господарських операцій.

Що саме з переліченого у вказаній статті порушив позивач, в тексті Акту перевірки не зазначено, що підтверджує порушення особами, які проводили перевірку вимог підпункту 2) пункту 4 розділу Порядку 727.

Таким чином, наведене свідчить, що норми пунктів 5 та 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (НП(С)БО 15), та статті 9 Закону 996, на які посилається Відповідач в якості аргументації порушень, застосовані невірно, а звинувачення Позивача в порушенні цих норм є безпідставними.

За висновками Акту перевірки, неможливість здійснення контрагентами Позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «Корунд-Холдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудпостачання», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегалон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Суми-Омекс» - операцій з поставки товарів Позивачеві має випливати із наступних обставин, які стосуються зазначених контрагентів:

Щодо ТОВ «Корунд-Холдинг» (сторінки Акту 30 - 32):

1) Не надано замовлень та попередніх заявок покупця;

2) Не надано документів щодо якості та походження товару;

3) Не надано актів приймання-передачі товару;

4) Не надано товарно-транспортних накладних та документів, які б свідчили про допуск до складських приміщень автомобільного транспорту, щодо навантаження та розвантаження товару;

5) Відсутність у ТОВ «Корунд-Холдинг» основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності;

6) Робота засновника ТОВ «Корунд-Холдинг» директором/головним бухгалтером на ТОВ «Корунд-Холдинг» і одночасне заснування інших підприємств та робота директором чи головним бухгалтером на інших підприємствах;

7) Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому, в невідомому статусі, згадується ТОВ «Корунд-Холдинг»;

8) Відсутність у ТОВ «Корунд-Холдинг» необхідної чисельності працюючих.

Щодо ТОВ «Укрбудпостачання» (сторінки Акту 59 - 60):

1) Не надано замовлень та попередніх заявок покупця;

2) Не надано документів щодо якості та походження товару;

3) Не надано актів приймання-передачі товару;

4) Не надано товарно-транспортних накладних та документів, які б свідчили про допуск до складських приміщень автомобільного транспорту, щодо навантаження та розвантаження товару;

5) Робота засновника ТОВ «Укрбудпостачання» директором/головним бухгалтером на ТОВ «Укрбудпостачання» і одночасне заснування інших підприємств та робота директором чи головним бухгалтером на інших підприємствах;

6) Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому, в невідомому статусі, згадується ТОВ «Укрбудпостачання»;

7) Відсутність у ТОВ «Укрбудпостачання» необхідної чисельності працюючих.

Щодо ТОВ «Мегалон» (сторінки Акту 70 - 72):

1) Не надано замовлень та попередніх заявок покупця;

2) Не надано документів щодо якості та походження товару;

3) Не надано актів приймання-передачі товару;

4) Не надано товарно-транспортних накладних та документів, які б свідчили про допуск до складських приміщень автомобільного транспорту, щодо навантаження та розвантаження товару;

5) Відсутність у ТОВ «Мегалон» основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності;

6) Робота засновника ТОВ «Мегалон» директором/головним бухгалтером на ТОВ «Мегалон» і одночасне заснування інших підприємств та робота директором чи головним бухгалтером на інших підприємствах;

7) Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому, в невідомому статусі, згадується ТОВ «Мегалон»;

8) Відсутність у ТОВ «Мегалон» необхідної чисельності працюючих.

Щодо ТОВ «Суми-Омекс» (сторінки Акту 107 - 109):

1) Не надано замовлень та попередніх заявок покупця;

2) Не надано документів щодо якості та походження товару;

3) Не надано актів приймання-передачі товару;

4) Не надано товарно-транспортних накладних та документів, які б свідчили про допуск до складських приміщень автомобільного транспорту, щодо навантаження та розвантаження товару;

5) Відсутність у ТОВ «Суми-Омекс» основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності;

6) Робота засновника ТОВ «Суми-Омекс» директором/головним бухгалтером на ТОВ «Суми-Омекс» і одночасне заснування інших підприємств та робота директором чи головним бухгалтером на інших підприємствах;

7) Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому, в невідомому статусі, згадується ТОВ «Суми-Омекс»;

8) Відсутність у ТОВ «Суми-Омекс» необхідної чисельності працюючих.

Отже, з викладено вище, наочно вбачається, що звинувачення, висунуті до Позивача, є однотипними та, практично ідентичними стосовно кожного з контрагентів Позивача.

Виходячи з наведеного Відповідач доходить висновку про начебто неможливість для вказаних контрагентів Позивача проводити фінансово-господарську діяльність та постачати товар Позивачеві.

Проте, наведені вище обставини не спростовують реальність та законність операцій Позивача із зазначеними контрагентами, про що свідчать фактичні обставини, які підтверджуються документами, що були надані Позивачем під час проведення перевірки та доказами, поданими Позивачем.

Зазначені вище господарські операції, здійснені вказаними контрагентами з Позивачем, були законними та реальними, що підтверджується таким.

1) Нормами статті 83 ПКУ встановлений виключний перелік документів, та матеріалів, які є підставами для здійснення висновків під час проведення перевірки.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

За загальним правилом до документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки відносяться первинні бухгалтерські документи.

Відповідно до норм статті 1 Закону 996, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Передбачені всіма договорами Позивача з його контрагентами «замовлення» та «попередні заявки»(пункти 1.2, 1.3 та 5.1 кожного відповідного договору) є лише оголошенням наміру придбати певний товар, а тому, не можуть містити відомості про ту чи іншу господарську операцію. Отже, такі «замовлення» та «попередні заявки» не є первинними документами в розумінні Закону 996, не пов`язані з обчисленням і сплатою податків, не належать до та не пов`язані з предметом перевірки, та, відповідно, не мають зберігатися платником податків в порядку, що передбачений пунктом 44.3 ПКУ.

Натомість, пунктом 1.3 кожного договору Позивача з його контрагентами, чітко встановлено, що інформація про товар (включаючи його вимірники в кількісному та вартісному вираженні) зазначається у відповідному рахунку-фактурі.

Факт сплати відповідного рахунку-фактури, в якому зафіксовано домовленості сторін договору щодо номенклатури і вартості товару, фіксує досягнення домовленості сторін договору щодо постачання того чи іншого товару (пункт 1.4 кожного договору).

Враховуючи обов`язкові реквізити таких рахунків-фактур, а також те що, саме вони містять відомості про господарську операцію, вони і є первинними документами в розумінні норм Закону 996, а, як вже зазначалося вище, такі рахунки-фактури були надані для перевірки, про що є відповідне посилання у Додатку 4 до Акту перевірки.

2) З тексту Акту перевірки неможливо зрозуміти на яких законних підставах особи, які проводили перевірку, вважають, що документи щодо якості товару та його походженняналежать до або пов`язані з предметом перевірки, відносяться до первинних та таких що підлягають зберіганню Позивачем. Оскільки жодного разу жодною зі сторін договорів, укладених Позивачем з його контрагентами, претензії щодо якості та стану товару не висувалися, то й надання/зберігання таких документів не вимагалося. Більш того, жодним законодавчим чи нормативним актом, чинним в Україні, визначення об`єкту оподаткування чи податкових зобов`язань платника податків не ставиться у залежність від якості чи походження товару.

3) Складання актів приймання-передачі товару сторонами договорів, укладених Позивачем з його контрагентами, взагалі визначено, як можлива опція, а не обов`язковий для складання документ.

Пунктом 4.2 кожного з договорів чітко визначено, що датою поставки є дата підписання сторонами видаткової накладної на товар та/ЧИ акта приймання-передачі товару.

Отже, те, що сторони договорів обрали з двох можливих опцій підписання саме видаткової накладної (а всі видаткові накладні були надані для перевірки, що ніяким чином не заперечується в Акті), не може ставити під сумнів реальність здійснених господарських операцій та не вимагає обов`язкового складання та підписання сторонами актів приймання-передачі. Посилання в Акті перевірки на пункт 6.1.2 договорів, також не має відношення до предмету перевірки, адже цей пункт має застосовуватися лише і виключно, якщо сторони з наявних опцій фіксації факту поставки оберуть саме опцію підписання акту приймання-передачі товару.

Згідно загальноприйнятого у бухгалтерському обліку тлумачення видаткова накладна - це документ, який фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг.

Як вже неодноразово зазначалося вище, і, як зазначено в тексті самого Акту перевірки, до перевірки надані всі видаткові накладні(сторінка Акту 110), що стосуються постачання товару Позивачу його контрагентами.

Таким чином, голослівні твердження осіб, які здійснювали перевірку, про те, що Позивачем не надано документів, що підтверджують отримання товару, також не відповідають дійсності та спростовуються даними про надання для перевірки видаткових накладних, наведеними в самому Акті (сторінки 11, 35, 63, 75 та 110, Додаток 4 до Акту).

Щодо надання документів та інформації стосовнопереміщення, навантаження та розвантаження товару, допуск транспорту до складських приміщень.

Згідно з умовами наданих для перевірки договорів, Позивач не займався транспортуванням, переміщенням, навантаженням/розвантаженням товару. Всі перелічені процедури здійснювали контрагенти-постачальники Позивача, оскільки за умовами поставки (пункт 5.2 кожного з договорів) вартість товару включає його транспортування. Перелічені в Акті перевірки контрагенти Позивача здійснювали доставку товару напряму до покупців Позивача.

5) Стосовно припущень осіб, які здійснювали перевірку, щодо можливої відсутності у контрагентів Позивача основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності.Виходячи з того, що Позивач не наділений правом контролювати порядок та засоби здійснення господарської діяльності своїми контрагентами, в цьому питані ми можемо покладатися виключно на дані, наведені самими особами, які здійснювали перевірку в Акті перевірки.

Припущення щодо неможливості здійснювати поставку товарів для Позивача його контрагентами, у зв`язку з начебто відсутністю у них основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності спростовуються даними, наведеними у самому Акті перевірки.

На сторінці 31 Акту перевірки зазначено, що згідно Повідомлення за формою 20-ОПП у ТОВ «Корунд-Холдинг» наявні: офіс, склад та автомобіль.

На сторінці 71 Акту перевірки зазначено, що згідно Повідомлення за формою 20-ОПП у ТОВ «Мегалон» наявні: офіс, 2 автомобілі (в тому числі маловантажний) та склад.

На сторінці 108 Акту перевірки зазначено, що згідно Повідомлення за формою 20-ОПП у ТОВ «Суми-Омекс» наявні, в тому числі: вантажний фургон, складське приміщення та офіс.

Претензій щодо відсутності основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності до ТОВ «Укрбудпостачання» Відповідачем не висувалося.

Тобто, з матеріалів Акту наочно вбачається, що зазначені контрагенти Позивача мають необхідні виробничі потужності для проведення оптової торговельної діяльності.

Акт перевірки не містить визначення обсягу та характеру ресурсів, які, з урахуванням обставин виконання спірних господарських операцій, зокрема, з урахуванням їх змісту та обсягу, на думку Відповідача були необхідні для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Відповідач перебирає на себе не притаманні йому функції та намагається регулювати шляхи та методи здійснення підприємницької діяльності громадянами України, поза межами контролю за дотриманням вимог податкового законодавства.

У рішенні Конституційного суду України від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 (справа №1-2/2010) зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Таким чином, Конституційний суд України підтверджує можливість та законність для засновника товариства бути одночасно і директором такого товариства, тобто мати повноваження на управління таким товариством.

Твердження відповідача про одночасне заснування громадянами України кількох підприємств чи про одночасне працевлаштування на кількох підприємствах, не мають жодного відношення до визначення об`єкту оподаткування Позивача та не можуть бути обґрунтуванням для винесення оскаржуваного Рішення № 2.

Отже, такі зауваження осіб, які здійснювали перевірку, безпідставними.

7) Щодо згаданого в Акті перевірки досудового розслідування.

Лише сам факт наявності досудового розслідування у кримінальному провадженні не є беззаперечним фактом, що підтверджує неможливість здійснення контрагентами Позивача операцій з поставки товарів Позивачеві, а також не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених Позивачем з його контрагентами.

В Акті зазначено, що чисельність працюючих на ТОВ «Корунд-Холдинг» складає 3 особи, на ТОВ «Укрбудпостачання» - 7 осіб, на ТОВ «Мегалон» - 2 особи, а на ТОВ «Суми-Омекс» протягом періоду часу охопленого перевіркою коливалася у межах від 1 до 6 осіб (сторінки32, 60, 71, 108).

Дані наведені самими співробітниками відповідача, а отже, вони не повинні заперечуватися контролюючим органом.

Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності, як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника отримати певний результат від здійснення господарської операції.

Можлива відсутність у контрагентів достатніх трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, не має своїм наслідком недійсності укладених ними правочинів і не слугує доказом наявності в зазначених суб`єктів господарювання такої мети, як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Наведене свідчить, що звинувачення осіб, які проводили перевірку на адресу позивача стосовно ненадання первинних документів та стосовно неможливості здійснення контрагентами позивача операцій з поставки товарів позивачеві є безпідставними, та спростовуються, зокрема інформацією, наведеною у самому Акті перевірки.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до умов договорів, підписаних між Позивачем та його контрагентами-постачальниками, на підставі належним чином оформлених сторонами рахунків-фактур та видаткових накладних (додатки №№ 9, 10, 11 та 12), Позивач здійснював розрахунки за поставлені товари шляхом перерахунку відповідних сум на банківські рахунки постачальників, зазначені у відповідних договорах та рахунках-фактурах.

Розрахунки за поставлені товари були здійснені в повному обсязі, що призвело до реальної зміни майнового стану, як Позивача, так і його контрагентів. Ці факти жодним чином не заперечуються Відповідачем.На сторінках Акту перевірки 21 - 29, 47 - 58, 67 - 69 та 91 - 106 особами, які проводили перевірку старанно перелічені виписки банку, що підтверджують здійснення Позивачем оплат його контрагентам за поставку товарів.

Доказами здійснення Позивачем розрахунків з його контрагентами є також відповідні Довідки, видані обслуговуючими Позивача банками, а саме:

- Довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/23БТ від 20 січня 2025 року;

- Довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/24БТ від 20 січня 2025 року;

- Довідка АТ «УКРСИББАНК» № 31-4-01/07-212-БТ від 22 січня 2025 року.

Копії вказаних довідок додаються до цієї позовної заяви (додаток № 13).

Зазначене є додатковим підтвердженням наявності та реальності господарських операційПозивача з його контрагентами та спростовує висновки Акту перевірки.

Жодних зауважень з боку Відповідача щодо проведення фінансово-господарських операцій з продажу товарів до Позивача не висувалося.

В Акті перевірки, на підставі якого було винесено оскаржуване Рішення № 2, не надаються належні докази та не наводяться переконливі доводи, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими для перевірки документами, а також не подано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах недостовірні або суперечливі.

В Акті перевірки (сторінки 32, 61, 72, 109) Відповідач робить висновок про неможливість здійснення постачання товару вказаними контрагентами Позивача (далі цитата) «…за відсутності залучення сторонніх осіб для здійснення таких операцій.»

Проте, жодних досліджень можливого залучення контрагентами Позивача третіх осіб до виконання господарських операцій під час перевірки не проводилося: зустрічні перевірки не призначалися, запити не направлялися.

Умовами договорів, укладених Позивачем з його контрагентами, не встановлювалося обмежень щодо залучення до виконання цих договорів сторонніх суб`єктів господарювання, у тому числі юридичних осіб-неплатників ПДВ. В останньому випадку, зокрема, в податкових органах буде відсутньою інформація про взаємовідносини постачальників з юридичними особами-неплатниками ПДВ, що, однак, не означає, що поставки товарів не були здійснені.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.02.2023 року у справі № 640/16421/19.

Крім того, законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.02.2021 року у справі № 640/3515/19.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була цілком правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Доводи Акту про відсутність у контрагентів Товариства управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності з оптової торгівлі є безпідставними, з огляду на те, що жодного доказу на підтвердження цієї інформації не надано, як і не доведено неможливості контрагентів укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед Товариством.

Отже, з викладеного вище наочно вбачається наступне:

1) Позивач реалізовував правовідносини зі своїми контрагентами на підставі дійсних договорів, укладених відповідно до приписів статей 179 - 181 Господарського кодексу України та 626, 628, 638 та 639 Цивільного кодексу України.

2) Жодних претензій ані до форми, ані до змісту таких договорів з боку Відповідача не висувалося. Ці договори є правомірними, адже їх недійсність прямо не встановлена законом, а судові рішення щодо їх недійсності - відсутні.

3) Фіксація остаточних домовленостей сторін вказаних договорів щодо поставки тієї чи іншої партії товару (із зазначенням найменування кожного його виду та вимірників у кількісному та вартісному вираженні) відбувалася у відповідних рахунках-фактурах.

4) Рахунки-фактури, що виставлялися Позивачу його контрагентами мають всі необхідні реквізити та в розумінні приписів Закону 996 є первинними бухгалтерськими документами.

5) Факт отримання товару Позивачем від його контрагентів підтверджується відповідними видатковими накладними, які мають всі необхідні реквізити та є первинними бухгалтерськими документами в розумінні приписів Закону 996.

6) Здійснення Позивачем оплати, виставлених його контрагентами рахунків-фактур не заперечується Відповідачем та підтверджується, зокрема Довідками обслуговуючих Позивача банків.

7) Отримання товару Позивачем від його контрагентів та здійснення Позивачем оплати такого товару на адресу його контрагентів призвело до реальної зміни майнового стану сторін правочинів.

8) Укладаючи зі своїми контрагентами-постачальниками договори і реалізуючи фінансово-господарську діяльність в межах дії цих договорів Позивач мав реальну ділову мету та економічну доцільність.

За таких обставин, доводи Акту перевірки не свідчать про нереальність господарських операційз постачання товарів, здійснених між Позивачем та його контрагентами-постачальниками, а відповідні висновки Акту є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи Акту перевірки про порушення позивачем норм пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПКУ, пунктів 5 та 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», статті 9 Закону 996 спростовуються зазначеними вище обставинами. Таким чином, викладене вище свідчить про протиправність оскаржуваного Податкового повідомлення-рішення від 03грудня 2024 року № 2.

Об`єктивними доказами правомірності дій Позивача та протиправності оскаржуваного Рішення є:

Документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Корунд-Холдінг»: Договір № 28/02 від 28 лютого 2019 року, Договір № 09/01 від 09 січня 2020 року, Договір № 12/01 від 12 січня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2020 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2019 рік, Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2020 рік,Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2021 рік;

Документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Укрбудпостачання»: Договір № 05/05 від 05травня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2024 рік;

Документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Мегалон»: Договір № 01/03 від 01березня 2018 року, Договір № 01/07 від 01липня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2019 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2024 рік;

Документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Суми-Омекс»: Договір № 01/02 від 01лютого 2019 року, Договір № 08/01 від 08січня 2020 року,Договір № 11/01 від 11січня 2021 року,Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2020 рік,Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2019 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2020 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2024 рік;

Довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/23БТ від 20 січня 2025 року, Довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/24БТ від 20 січня 2025 року, Довідка АТ «УКРСИББАНК» № 31-4-01/07-212-БТ від 22 січня 2025 року;

Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «Корунд-Холдінг», ТОВ «Укрбудпостачання», ТОВ «Мегалон» та ТОВ «Суми-Омекс»;

Лист Керівника Окружної прокуратури міста Суми О. Язикова (вихідний № 51-4397-24 від 01 жовтня 2024 року) та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000100;

Аналітична довідка про рух товарів ТОВ «ТК «Променерготрейд» (ЄДРПОУ-39405108) за жовтень 2021 року;

Рахунки-фактури та видаткові накладні, виписані позивачем щодо продажу товарів, отриманих від контрагентів-постачальників, клієнтам (покупцям) Позивача:ТОВ «Енко», ПрАТ «Львівобленерго», ВАТ «Волиньобленерго», ТОВ «Профелектромонтаж-ТКС», ТОВ «Енерго-Буд-Монтаж», ТОВ «Електро-Буд», ПП «Інтер-Буд-Інвест».

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03 грудня 2024 року № 2, то позивачем оскаржено таке зазначене в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі: за податковими зобов`язаннями - 71676462,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 17919116,00 грн.

Оскаржуване рішення № 2 (в оскаржуваній частині) стосується взаємовідносин позивача з його контрагентами-постачальниками -Товариством з обмеженою відповідальністю «Корунд-Холдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудпостачання», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегалон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Суми-Омекс» - та ґрунтується на висновках Акту перевірки щодо відсутності у цих контрагентів можливості постачати товари Позивачу.

Відтак відповідач вважає, що позивач припустився порушення норм пункту 44.1 статті 44, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 та 198.6 статті 198 ПКУ.

Реальність, законність та належне оформлення операцій з постачання товарів, здійсненого на адресу позивача його контрагентами-постачальниками, і відповідно, безпідставність висновків Акту перевірки про порушення Позивачем норм пункту 44.1 статті 44, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 та 198.6 статті 198 ПКУ підтверджується наступним.

Як вже зазначалося вище, згідно даних, наведених в самому Акті перевірки (сторінки 31, 71, 108), у ТОВ «Корунд-Холдинг» наявні: офіс, склад та автомобіль; у ТОВ «Мегалон» наявні: офіс, 2 автомобілі (в тому числі маловантажний) та склад; у ТОВ «Суми-Омекс» наявні, в тому числі: вантажний фургон, складське приміщення та офіс. А претензій щодо відсутності основних засобів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності до ТОВ «Укрбудпостачання» Відповідачем не висувалося.

Згідно даних Відповідача, наведених в Акті перевірки (сторінки 32, 60, 71, 108)чисельність працюючих на ТОВ «Корунд-Холдинг» складає 3 особи, на ТОВ «Укрбудпостачання» - 7 осіб, на ТОВ «Мегалон» - 2 особи, а на ТОВ «Суми-Омекс» протягом періоду часу охопленого перевіркою коливалася у межах від 1 до 6 осіб.

Отже, відповідачем підтверджено невідповідність своїх висновків фактичним обставинам здійснення фінансово-господарської діяльності контрагентами Позивача.

Більшість висновків Відповідача щодо виявленої неможливості контрагентів Позивача здійснювати постачання товарів, ґрунтується не на даних отриманих в ході перевірок таких контрагентів, не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце, а на інформації, що міститься в їх податковій звітності та податковій інформації, яка зберігається в інформаційних базах контролюючих органів, що, в свою чергу, також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.

Така податкова інформація відносно контрагентів Позивача не може слугувати достовірними доказами з урахуванням вимог статей 75 та 77 КАС України, оскільки вона не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками господарських операцій між Позивачем та його контрагентами та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

З викладеного в Акті перевірки, вбачається, що «заниження податку на додану вартість» сталося в результаті виявленого завищення Позивачем податкового кредиту.

Такі твердження, зазначені в Акті перевірки є протиправними та спростовуються даними, наведеними в самому Акті.

У Додатках «ПН» до Акту перевірки, Відповідачем створені таблиці, в яких старанно перелічені всі податкові накладні, виписані Позивачеві його контрагентами-постачальниками (додаток № 4).

У стовпчику таких таблиць «Статус в ЄРПН» зазначено, що перелічені податкові накладні «зареєстровано».

Це свідчить, про те, що ці податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, не визнані недійсними, не блокувалися та не оспорювалися органами податкової служби.

Відповідачем жодним чином не ставиться під сумнів та не заперечується той факт, що всі ці накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних своєчасно, законно та складені у повній відповідності до приписів чинного законодавства України.

Жодних недоліків (ані форми, ані змісту) цих податкових накладних, перевіркою не встановлено, а їх дійсність чи законність не ставиться під сумнів.

Пунктом 201.10 статті 201 ПКУ встановлено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Умови застосування цього пункту визначені у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 400/987/19, за яким відповідна господарська операція із придбання товарів або послуг має бути оформлена відповідно до приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Наведені позивачем обставини свідчать про відповідність господарських операцій з постачання контрагентами Позивача товарів зазначеним вище приписам: факт виконання операцій встановлюється належним чином оформленими первинними документами (копії яких додані до цієї позовної заяви), реальність операцій підтверджується зазначеними вище доказами. За таких обставин своєчасна реєстрація позивачем податкових накладних за такими належним чином оформленими та підтвердженими господарськими операціями є достатньою підставою для формування Позивачем податкового кредиту, а твердження податкового органу про інше є необґрунтованими, внаслідок чого незаконними є податкові вимоги, які випливають із таких необґрунтованим тверджень.

На момент вчинення відповідних господарських операцій та складання податкових накладних контрагенти-постачальники Позивача мали статус платника податку на додану вартість і вказані суб`єкти господарювання мали право видавати податкові накладні на кожну поставку товару.

Отже, вказані контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право виписувати та реєструвати податкові накладні, укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

За таких обставин, доводи Акту перевірки не свідчать про нереальність господарських операцій з постачання товарів, здійснених між Позивачем та його контрагентами, а відповідні висновки Акту є необґрунтованими та безпідставними.

Можливе порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства та дисципліни складання первинних документів не може слугувати підставою для зменшення добросовісному суб`єкту господарювання (яким є Позивач) сум податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків та не може автоматично поширюватися на третіх осіб.

Відтак, порушення, припущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права і обов`язки іншого платника податків.

Така позиція висловлена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник податку не повинен нести відповідальності за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник податку не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

В українській судовій практиці, зокрема, з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, використовується принцип індивідуальної відповідальності платника податків. Вищевказаний принцим міститься в постанові Верховного Суду України від 24.03.2023 року у справі № 280/4830/19.

Відповідач в Акті перевірки, на підставі якого було прийняте оскаржуване Рішення№ 2, не наводить жодних доказів на підтвердження того, що Позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли припускати його контрагенти, або, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими контрагентами було одержання Позивачем податкової вигоди.

Підсумовуючи викладене вище у цій частині, можна стверджувати, що висновки Акту перевірки про порушення Позивачемнорм пункту 44.1 статті 44, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3 та 198.6 статті 198ПКУ є безпідставними, необґрунтованими та такими, що виникли внаслідок неправильного застосування Відповідачем зазначених норм податкового законодавства, що призводить до прямого порушення прав Позивача.

Таким чином, викладене вище свідчить про протиправність оскаржуваного Податкового повідомлення-рішення від 03грудня 2024 року № 2, на чому вірно наголошено судом першої інстанції.

Об`єктивними доказами правомірності дій Позивача та протиправності оскаржуваного Рішення є:

- документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Корунд-Холдінг»: Договір № 28/02 від 28 лютого 2019 року, Договір № 09/01 від 09 січня 2020 року, Договір № 12/01 від 12 січня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2020 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Корунд-Холдінг`за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2019 рік, Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2020 рік,Видаткові накладні ТОВ «Корунд-Холдинг» за 2021 рік;

- документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Укрбудпостачання»: Договір № 05/05 від 05травня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Укрбудпостачання`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Укрбудпостачання» за 2024 рік;

- документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Мегалон»: Договір № 01/03 від 01березня 2018 року, Договір № 01/07 від 01липня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Мегалон`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2019 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Мегалон» за 2024 рік;

- документи, які відносяться до договірних відносин позивача із ТОВ «Суми-Омекс»: Договір № 01/02 від 01лютого 2019 року, Договір № 08/01 від 08січня 2020 року,Договір № 11/01 від 11січня 2021 року, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2019 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2020 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2021 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2022 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2023 рік, Рахунки на оплату постачальника ТОВ «Суми-Омекс`за 2024 рік, Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2019 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2020 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2021 рік, Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2022 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2023 рік,Видаткові накладні ТОВ «Суми-Омекс» за 2024 рік;

- довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/23БТ від 20 січня 2025 року, Довідка АТ «ОТП Банк» № 008-01-3/24БТ від 20 січня 2025 року, Довідка АТ «УКРСИББАНК» № 31-4-01/07-212-БТ від 22 січня 2025 року;

- лист Керівника Окружної прокуратури міста Суми О. Язикова (вихідний № 51-4397-24 від 01 жовтня 2024 року) та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000100;

- дані додатків «ПН» до Акту перевірки щодо реєстрації і статусу в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних, виписаних контрагентами-постачальниками Позивача.

Окрім того, аналіз Акту перевірки свідчить про невідповідність його загальної та описової частин вимогам, встановленим у Порядку 727, адже вони не відображають фактичних обставин справи та не містять чіткого обґрунтування і доказів порушення Позивачем податкового законодавства, оскільки Акт перевірки не містить доказів: неможливості реального здійснення Позивачем господарських операцій з його контрагентами з урахуванням часу, обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання укладених договорів; суттєвих недоліків та/або недійсності первинних документів, наданих Позивачем для перевірки; відсутності фактичного руху активів Позивача, внаслідок здійснення господарських операцій з його контрагентами; недійсності господарських договорів на постачання товару, укладених Позивачем з його контрагентами; недійсності податкових накладних (їх блокування), виданих контрагентами-постачальниками Позивача.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними та правомірно скасовані судом першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ТОВ "ТК "Променерготрейд" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Ганечко

Повний текст постанови складено 29.04.2026.