Справа № 320/28446/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Київ № 320/28446/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ-ХІМ" до Головного управління Державної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ " ВМ-ХІМ" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд :

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-2615 від 27 березня 2023 року та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника (Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ-ХІМ»; ), якими виключити заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ-ХІМ» () з податку на додану вартість у розмірі 750 506 (сімсот п`ятдесят тисяч п`ятсот шість) гривень 92 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що оскаржувана податкова вимога від 27.03.2023 №0-2615 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки станом на момент її формування у товариства був відсутній податковий борг, а зазначені у вимозі суми заборгованості не відповідають фактичному стану розрахунків платника з бюджетом та повністю нівелюються наявним у позивача податковим кредитом, який не був належним чином врахований контролюючим органом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що спірна податкова вимога сформована в автоматичному режимі на підставі даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу, сума якого є арифметично вивіреною та ґрунтується на показниках, самостійно визначених платником у поданих ним уточнюючих розрахунках, що згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України покладає на контролюючий орган обов`язок щодо її надіслання.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 11.07.2025 витребувано від Головного управління Державної служби у м. Києві докази у справі, а саме:

- додаткові пояснення щодо висновків, на підставі яких прийнято спірну податкову вимогу №0-2615 від 27 березня 2023 року, а також стосовно доводів позивача про відсутність податкового боргу та наявність і відображення в інтегрованій картці платника суми податкового кредиту у розмірі 947 956,00 грн., сформованої за період з 01.12.2020 по 31.12.2021 р.;

- зворотний бік інтегрованої картки ТОВ "ВМ-ХІМ" за період з 01.12.2020 по 31.12.2022.

Вказаною ухвалою відповідача попереджено про заходи процесуального примусу за статтями 147, 149 КАС України, проте станом на день прийняття ухвали витребувані документи до суду не надійшли.

Ухвалою суду від 21.04.2026 постановлено повторно витребувано від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві докази у справі, а саме :

- додаткові пояснення щодо висновків, на підставі яких прийнято спірну податкову вимогу №0-2615 від 27 березня 2023 року, а також стосовно доводів позивача про відсутність податкового боргу та наявність і відображення в інтегрованій картці платника суми податкового кредиту у розмірі 947 956,00 грн., сформованої за період з 01.12.2020 по 31.12.2021 р.;

- зворотний бік інтегрованої картки ТОВ "ВМ-ХІМ" за період з 01.12.2020 по 31.12.2022.

Вказаною ухвалою за неподання витребуваних доказів до начальника ГУ ДПС у м. Києві застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі 3 328,00 грн на підставі статті 149 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 21.04.2026 відповідачем надані витребувані докази та пояснення.

Ухвалою суду від 04.05.2026 клопотання відповідача - задоволено, скасовано ухвалу від 21.04.2026 у справі №320/28446/23, якою постановлено стягнути з начальника ГУ ДПС у м. Києві штраф в розмірі 3 328,00 грн. в дохід Державного бюджету України.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

27.04.2023 на підставі даних інформаційно комунікаційних систем ГУ ДПС у м. Києві відбулося автоматичне формування податкової вимоги (форми «Ю») №0-2615 на загальну суму 772 696,92 грн з яких податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 750 506, 92 та з податку на прибуток розмірі 22 190, 00 грн.

Станом на 17.10.2023 за ТОВ «ВМ-ХІМ» обліковується заборгованість з податку на додану вартість у сумі 1127250.51 грн. та з податку на прибуток підприємств у сумі 20570,17 грн.

Так, відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС податковий борг вважається непогашеним.

З огляду на наявність в інформаційно-комунікаційних системах ДПС відомостей про податковий борг, Головним управлінням ДПС у м. Києві було сформовано оскаржувану податкову вимогу №0-2615 від 27 березня 2023 року.

Не погоджуючись з вищевказаними висновками контролюючого органу, позивач звернувся з цим позовом до суду»

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14).

Узгодження платником податків податкових зобов`язань свідчить про виникнення в нього обов`язку сплатити такі зобов`язання у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов`язання стають податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Податковим кодексом України.

Несплачені у встановлений законом строк податкові зобов`язання є податковим боргом платника податків.

Пунктом 54.1 статті 54 ПКУ встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПКУ регламентовано, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені.

Пункт 59.1 статті 59 ПКУ вказує на те, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 200.1 статті 200 ПКУ визначає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до абзацу другого пункту 198.6 статті 198 ПКУ податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Абзац другий пункту 44.1 статті 44 ПКУ визначає, що платникам податків забороняється формування формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пункт 50.1 статті 50 ПКУ у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно... виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації... він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У даній справі наявна пряма норма щодо механізму виникнення узгодженого грошового зобов`язання через самодекларування.

Судом встановлено, що ТОВ «ВМ-ХІМ» у липні та серпні 2022 року самостійно подано низку уточнюючих розрахунків, якими збільшено суми ПДВ до сплати за періоди 2020 2021 рр. (зокрема, уточнюючі розрахунки № від 08.07.2021 на суму 210 667 грн).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПКУ, ці суми стали узгодженими зобов`язаннями безпосередньо в момент подання звітності. Оскільки ці суми не були сплачені, вони трансформувалися у податковий борг (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПКУ, показники звітності формуються на підставі первинних документів. Реєстрація накладної в ЄРПН за п. 198.6 ст. 198 ПКУ є лише «підставою» для нарахування кредиту, але не самим нарахуванням. Тобто платник має право, а не обов`язок включити ці суми до кредиту.

Суд акцентує увагу на тому, що позивач, подаючи уточнюючі розрахунки у липні 2022 року, на власний розсуд визначив обсяг своїх податкових зобов`язань, відобразивши лише суми їх збільшення (рядки 18.1 декларації). Оскільки інтегрована картка платника (ІКП) є технічним дзеркалом поданої звітності, такі дії платника призвели до автоматичного виникнення недоїмки в обліку.

Контролюючий орган не наділений дискреційними повноваженнями щодо самовільного коригування задекларованих платником показників в ІКП поза межами встановлених законом процедур.

Як встановлено судом, станом на момент формування спірної вимоги (27.03.2023), в ІКП позивача обліковувався податковий борг у сумі 750 506,92 грн, який є арифметично підтвердженим результатом поданих самим товариством уточнюючих розрахунків.

Враховуючи, що контролюючий орган зобов`язаний діяти лише на підставі задекларованих платником даних, прийняття оскаржуваної податкової вимоги було законним і необхідним заходом реагування на наявність боргу (ст. 59 ПК України).

Прийняття спірної податкової вимоги №0-2615 від 27 березня 2023 року було обумовлено виконанням не суб`єктивного права, а імперативного законодавчого обов`язку податкового органу відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України.

Доводи позивача щодо наявності у нього права на податковий кредит не спростовують правомірності оскаржуваної податкової вимоги, адже такі суми не набули статусу задекларованих показників у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податкова вимога №0-2615 прийнята у повній відповідності до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

З огляду на вищенаведене, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи та наведених правових висновків та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування правомірності нарахування податкового боргу, як і не надано підтверджень його погашення. За таких обставин, зважаючи на недоведеність позивачем своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.