Справа № 440/14280/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/14280/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) справу за позовом Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "АвтоКРАЗ", Головне управління ДСНС у Полтавській області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог.

Позивач Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: про визнання протиправною та скасування постанови, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 75030600 від 05.08.2025 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» за фактом умисного невиконання посадовими особами ПАТ «АвтоКрАЗ» рішення суду у справі № 440/11108/23 за позовом Кременчуцької окружної прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не виконано покладеного на нього обов`язку щодо вжиття всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень для своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, а тому постанова про закінчення виконаного провадження № 75030600 від 05.08.2025 винесена державним виконавцем передчасно та є незаконною.

2. Стислий зміст заперечень відповідача, пояснень третіх осіб.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що державним виконавцем проведено всі можливі та необхідні заходи примусового виконання, передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Також відповідач зазначив, що прокурор пропустив строк звернення до суду.

22.04.2026 від ПАТ «АвтоКрАЗ» надійшли пояснення, у яких третя особа зазначила, що твердження позивача, що зобов`язання, покладене на боржника, не є нерозривно пов`язаним з ним, та може бути виконано шляхом вчинення державним виконавцем інших заходів примусового характеру є суб`єктивним та таким, що не підтверджується жодними доказами та обставинами справи. Предметом виконавчого провадження є вчинення відповідних дій стосовно майна, яке перебуває у приватній власності та на території боржника, а саме приведення його у готовність до використання за призначенням. На виконання рішення Ставки Верховного Головнокомандувача та у зв`язку з військовою необхідністю відповідно до Закону України від 17 травня 2019 року №4765 «Про передачу майна в умовах воєнного стану», Наказом Міністерства оборони України від 06.11.2022 №244 було встановлено, що підлягають примусовому відчуженню у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного стану усі акції, емітентом яких є АТ «АвтоКрАЗ», що належать фізичним та юридичним особам. Внаслідок цього, частка держави у статутному капіталі АТ «АвтоКрАЗ», станом на сьогодні, становить 100%. Вилучені активи набули статусу військового майна, їх управління було передано Міністерству оборони України. Діяльність АТ «АвтоКрАЗ», з моменту відчуження акцій, спрямована на виконання державних оборонних замовлень. Враховуючи досить складну фінансово-економічну ситуацію на підприємстві, яка викликана донедавна закритою процедурою банкрутства, подальшим примусовим стягненням коштів на погашення відкритих виконавчих проваджень, спрямуванням усіх зусиль на забезпечення потреб Сил оборони України, дії з приведення захисних споруд у готовність до використання, здійснюються з урахуванням реальних можливостей.

3. Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 25.11.2025 позовну заяву Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови повернуто особі, яка її подала, а саме - позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури задоволено. Ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі № 440/14280/25 скасована. Адміністративну справу №440/14280/25 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 13.03.2026 продовжено розгляд справи № 440/14280/25 за всіма позовними вимогами. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/14280/25, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з урахуванням ст. 287 КАС України, запропонувано відповідачу у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі надати до суду відзив на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, витребувано від відповідача докази. Залучені треті особи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 витребувано докази від відповідача та відзив на позов.

Ухвалою суду від 15.04.2026 залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "АвтоКРАЗ", Головне управління ДСНС у Полтавській області.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі №440/11108/23 зобов`язано Приватне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ» привести у стан готовності захисну споруду - сховище №60307, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, з метою використання її за призначенням у відповідності до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018.

18.03.2024 видано виконавчий лист.

16.05.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження 25.04.2025 на боржника було накладено штраф за не виконання рішення суду у сумі 5100 грн. 12.05.2025 на боржника повторно накладено штраф за не виконання рішення суду у сумі 10200 грн. 19.05.2025 державний виконавець до органів досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Виконавче провадження 05.08.2025 закінчено на підставі пункту 11 статті 39 Закону та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 75030600 від 05.08.2025 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Підстава: відповідно до статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» до боржника було вжито наступних заходів примусового характеру, з метою виконання рішення. 25.04.2025 на боржника було накладено штраф, за не виконання рішення суду. 12.05.2025 на боржника повторно накладено штраф за не виконання рішення суду в подвійному розмірі. 19.05.2025 державний виконавець звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення боржником. Враховуючи, що рішення неможливо виконати без участі боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

11.09.2025 від Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області надійшла скарга в порядку статті 74 Закону в якій скаржник просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.08.2025; вжити заходів, спрямованих на повне та своєчасне виконання рішення суду та просив повідомити про результати розгляду скарги у встановлений законодавством термін. Начальником Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 22.09.2025, якою визнано дії головного державного виконавцяза виконавчим провадженням № 75030600 з примусового виконання наказу № 440/11108/23, виданого 06.02.2024 Полтавським окружним адміністративним судом про зобов`язання АТ «АвтоКрАЗ» привести у готовність захисну споруду сховище № 60307 такими, що вчинено у відповідності до вимог статей 63, 75 Закону в частині порядку виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та вжиття заходів за невиконання рішення суду щодо боржника.

Відповідно до трекінгу відправлення № 586 постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 22.09.2025 позивачем отримано 07.10.2025, тоді як до суду він звернувся 15.10.2025, отже, з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 КАС.

Також суд враховує ту обставину, що скарга позивача розглянута по суті звернення, в якій не відмовлено чи залишено без розгляду внаслідок пропуску строку на оскарження.

За таких обставин у суду відсутні підстави для відступу від висновку дотримання строку звернення до суду сформованого в ухвалі про відкриття провадження.

Не погодившись із правомірністю підстав закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - "ЄСПЛ") у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

Варто також зауважити, що у справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа "Сук проти України").

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.10.2023 у справі №420/1511/23.

Розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження щодо реального виконання рішення суду.

Частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Суд зауважує, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального, фактичного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №554/10283/18 та від 07.10.2020 у справі №461/6978/19.

Так, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі №440/11108/23 не виконане, отже, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі №440/11108/23 у повному обсязі.

Зазначення в оскаржуваній постанові, що рішення неможливо виконати без участі боржника, яка на підставу закінчення виконавчого провадження: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, на переконання суду є протиправним, оскільки не відповідає змісту правової підстави у п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 75030600 від 05.08.2025, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», прийнята не у відповідності до вимог, що визначені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження", та без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на те, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не надано, тому суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури (пр. Свободи, 4а, м. кременчук, Полтавська обл., 39601, ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. І.Сердюка, 43, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "АвтоКРАЗ" (вул. Київська, б. 62, м. Кременчук, Полтавська обл., 39631, ), Головне управління ДСНС у Полтавській області (36007, м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 26/1, ), про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коротких Д.Г. про закінчення виконавчого провадження № 75030600 від 05.08.2025 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.І. Бевза