Справа № 160/7551/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 квітня 2026 року

м. Київ

справа №160/7551/24

адміністративне провадження №К/990/15459/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 в адміністративній справі №160/7551/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Позитив» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Позитив» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області: № від 14.11.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 26.979.912,50 грн; № від 14.11.2023, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 223.360,00 грн по декларації за червень 2023 року; № від 14.11.2023 про застосування штрафу у розмірі 3400,00 грн за відсутність реєстрації податкових накладних; № від 30.10.2023 про застосування штрафної санкції у розмірі 1020,00 грн; № від 31.10.2023 про застосування штрафної санкції у розмірі 2040,00 грн; № від 12.03.2024 про застосування штрафної санкції у розмірі 2040,00 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 06.04.2026 вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 в адміністративній справі №160/7551/24. Раніше подану касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 30.03.2026 року, внаслідок невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 12.03.2026, тобто не усунення недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк (не викладені підстави касаційного оскарження і не сплачений судовий збір за подання касаційної скарги, не зважаючи на те, що вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету скаржника 12.03.2026 о 22 год 41 хв).

Скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого зазначено про звернення з касаційною скаргою вперше 27.02.2026 в межах тридцяти днів, а також вчинено посилання на постанови Верховного Суду в контексті доступу до правосуддя через процесуальне право скаржника на касаційне оскарження судових рішень.

Однак Суд касаційної інстанції зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.

До того ж, переходячи до визначених скаржником підстав касаційного оскарження колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржником вказано підставою касаційного провадження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України та пп.1.2. п.1, пп.2.1. пп.2.4. пп.2.15. пп.2.16. п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 через призму «добросовісності» дій платника податків під час проведення перевірки. За доводами скаржника, в цілому відсутній висновок Верховного Суду в тотожних правовідносинах з приводу негативних наслідків для суб`єкта господарювання, які обумовлені діями платника податків під час проведення перевірки.

Верховний Суд зауважує, що надалі в доводах касаційної скарги скаржник посилається на окремі витяги з постанов Верховного Суду, в яких судами, в межах кожної зазначеної ним справи надавалась оцінка документам, наданим платником в період проведення інвентаризації на виконання вимог контролюючого органу.

З приводу зазначених скаржником підстав касаційного оскарження Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень.

При цьому як вказувалось скаржнику під час залишення первісно поданої касаційної скарги без руху, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Однак лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Водночас у поданій касаційній скарзі скаржник чітко не вказав, яку норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, суди попередніх інстанцій застосували неправильно (в контексті предмета спору у цій справі), який правовий висновок щодо застосування норми права має бути сформовано судом касаційної інстанції.

Тоді, як вказувалось скаржнику в ухвалі про залишення первісно поданої касаційної скарги без руху та встановлено зі змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про безпідставність нарахування контролюючим органом позивачу ПДВ за результатами проведеної ним інвентаризації основних засобів і ТМЦ, оскільки інвентаризація була проведена на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів згідно наказу ТОВ «ТК «ПОЗИТИВ» №1/23ін від 26.09.2023 «Про проведення інвентаризації», про що позивач листом від 27.09.2023 повідомляв контролюючий орган, надіславши на адресу відповідача у подальшому листом №0210/23/1 від 02.10.2023 матеріали інвентаризації товарів, матеріалів та основних засобів станом на 26.09.2023 і звітність по Формі 20-ОПП, що відповідає приписам затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, а жодним іншим нормативним актом, у тому числі і вказаним Положенням № 879, не передбачено обов`язку платника податків направляти лист (повідомлення) про призначення та проведення інвентаризації фактично наявних товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та інших активів підприємства в присутності представників контролюючого органу. А відповідно і аргументи відповідача стосовно неможливості підтвердити результати проведеної інвентаризації ТМЦ лише з підстав її проведення без залучення перевіряючих, також як і доводи контролюючого органу про недопущення до обстеження складських приміщень (що надавало відповідачу право діяти у відповідності до вимог пп. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 та пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України) є безпідставними.

Цілком законними колегія суддів Третього апеляційного адміністративного суду також визнала висновки суду першої інстанції в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.11.2023, оскільки підстави прийняття вказаного ППР відповідачем жодним чином не обґрунтовано ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду даної справи, а також в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.11.2023, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 26.979.912,50 грн, оскільки до вказаного ППР не складено та до матеріалів справи не долучено розрахунок штрафних санкцій за кожне порушення.

Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині протиправності та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2023 №, від 12.03.2024 № та від 30.10.2023 № саме з тих підстав, що перевірка позивача проводилась з 25.09.2023 року по 06.10.2023, а запити відповідачем у той же час надавалися позивачу із встановленням недостатнього строку для надання того об`єму документів, який вказаний у запиті, тобто, контролюючий орган пред`являв позивачу визначально невиконанні останнім вимоги, що суперечить визначеним ч.2 ст.2 КАСУ критеріям правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Контролюючим органом такі висновки судів не спростовано, не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування судами норм матеріального права, який правовий висновок має бути сформовано у даній справі.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Також, на виконання вимог частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги скаржником не доданий документ про сплату судового збору в розмірі 48448,00 грн (3028,00 грн * 10 * 200% * 0,8), про що також останньому зазначалось також під час залишення первісно поданої касаційної скарги без руху.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, скаржнику слід усунути недоліки касаційної скарги, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску; сплатити 48 448, 00 грн судового збору за подання касаційної скарги та надати до суду оригінал платіжного документа, а також викласти належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 в адміністративній справі №160/7551/24 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати до суду оригінал платіжного документа, а також викласти належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено або касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду