Справа № 120/11484/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 120/11484/23

адміністративне провадження № К/990/31636/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мацедонської В. Е.,

суддів: Білак М. В., Смоковича М. І.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправними та скасування наказів, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року (головуючий суддя Комар П. А.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року (головуючий суддя Матохнюк Д. Б., судді: Гонтарук В. М., Біла Л. М.)

І. Суть спору

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - відповідач, Центрально-західне МТУ АРМА), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - третя особа, НАЗК), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12 червня 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 2/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що спірні накази відповідача є протиправними і такими, що винесені за наявності конфлікту інтересів між позивачкою та її безпосереднім керівником - начальником Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 зауважила, що вона має державні гарантії захисту щодо незаконного притягнення її до дисциплінарної відповідальності, визначені Законом України «Про запобігання корупції», оскільки позивачка набула статусу викривача. На думку позивачки, застосоване дисциплінарне стягнення не відповідає встановленій вині особи у вчиненні дисциплінарного проступку.

Також ОСОБА_1 уважала, що твердження Центрально-західного МТУ АРМА про вчинення нею повторного дисциплінарного проступку не відповідають дійсності, оскільки попередній наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11, яким до позивачки було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, скасований згідно з наказом АРМА від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11».

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

Відповідно до наказу начальника Центрально-західного МТУ АРМА від 13 листопада 2019 року № 21 ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА.

Наказом начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 від 21 березня 2023 року № 1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Однак, не погоджуючись із таким наказом, 22 березня 2023 року позивачка направила до АРМА відповідне звернення (зареєстроване за № В-35-23/7).

Листом від 09 червня 2023 року № 54/В-35-23/7 АРМА повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до наказу АРМА від 29 березня 2023 року № 83/9-03-ос «Про утворення дисциплінарної комісії» та рішення дисциплінарної комісії у вигляді протоколу засідання в установленому порядку керівнику АРМА було внесено подання дисциплінарної комісії та матеріали дисциплінарної справи, яку сформовано з метою збору інформації про обставини, що стали підставою для порушення згідно з наказом АРМА № 82/9-03-ос дисциплінарного провадження стосовно начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 щодо відомостей, викладених у зверненні ОСОБА_1 від 22 березня 2023 року.

У вказаному листі АРМА, окрім іншого, повідомило позивачку про те, що у зв`язку із прийняттям ОСОБА_2 рішення: без дотримання процедури здійснення дисциплінарного провадження; визначення в установленому порядку можливого ступеня її вини, характеру і тяжкості можливого вчиненого нею дисциплінарного проступку, дотримання обов`язкових підстав при прийняті рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення до державного службовця; дотримання вимог Закону України «Про державну службу» при визначенні юридичної кваліфікації виду дисциплінарного проступку, який було застосовано до ОСОБА_1 у вигляді наказу від 21 березня 2023 року № 1/07-11, до ОСОБА_2 , начальника Центрально-західного МТУ АРМА, було застосовано дисциплінарне стягнення.

Також АРМА у листі зазначила, що в ході проведення позапланового внутрішнього аудиту відповідно до наказу АРМА від 27 березня 2023 року № 56 «Про проведення позапланового внутрішнього аудиту», були встановлені порушення під час видання Центрально-західним МТУ АРМА наказу № 1/07-11. Таким чином, задля вжиття заходів для припинення неправомірних дій, усунення причин та умов, які сприяли вказаним порушенням, зазначений наказ було скасовано згідно з наказом АРМА від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11».

У подальшому, наказом начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 від 12 червня 2023 року № 46/06 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 », порушено дисциплінарне провадження стосовно позивачки. Підстава: пояснення завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 від 02 червня 2023 року № 03/26-23. Крім того, пунктом 2 цього наказу відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження з 12 червня 2023 року.

Цього ж дня начальник Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 видав наказ № 49/06 «Про утворення дисциплінарної комісії», відповідно до якого утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ Центрально-західного МТУ АРМА для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 (далі - Дисциплінарна комісія) та затверджено її склад. Контроль за виконанням цього наказу начальник Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 залишив за собою.

19 червня 2023 року від начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 до Дисциплінарної комісії надійшли пояснення щодо обставин, які стали підставою про порушення дисциплінарного провадження, а також характеристика та відомості стосовно наявності у державного службовця ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень. При цьому, характеристика ОСОБА_1 складена та підписана ОСОБА_2 .

На засіданні Дисциплінарної комісії, яке відбулося 20 червня 2023 року, ОСОБА_1 надала письмові пояснення щодо здійснення нею за період з березня 2023 року по травень 2023 року заходів, визначених Планом діяльності Центрально-західного ТУ АРМА на 2023 рік. Також, зауважила, що начальником територіального управління безпідставно та неправомірно порушено стосовно неї дисциплінарне провадження, поклавшись лише на своє суб`єктивне переконання без відповідних на те обґрунтувань.

Також, ОСОБА_1 висловила недовіру Дисциплінарній комісії, уважаючи, що її члени особисто заінтересовані у результатах дисциплінарного провадження, мотивуючи тим, що начальник Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 ініціював це провадження з метою помсти позивачці, а наказ від 12 червня 2023 року № 46/06 винесений в умовах конфлікту інтересів, оскільки за результатами розгляду її звернення до АРМА, останньому було оголошено догану.

З метою з`ясування обставин дисциплінарного провадження, Дисциплінарною комісією надіслано на адресу ОСОБА_1 лист з проханням надати до 23 червня 2023 року письмове пояснення щодо обставин, які слугували підставою для порушення дисциплінарної справи за переліком питань, а саме:

1. Під час виконання своїх службових посадових обов`язків якими нормативно-правовими актами та/або документами Ви користуєтесь?

2. Яким чином Ви здійснюєте забезпечення взаємодії із територіальними підрозділами Національної поліції, ДБР, СБУ, НАБУ, прокуратури, місцевими апеляційними судами, суб`єктами, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, органами державної виконавчої служби? Як відбувається забезпечення виконання цих заходів?

3. Яким чином Ви здійснюєте надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги слідчим, детективам, прокурорам та суддям з питань управління активами? Як відбувається забезпечення виконання цих заходів?

4. Надайте будь ласка детальний опис виконання пунктів 1 та 2 Плану діяльності Центрально-західного ТУ АРМА за період з березня по травень 2023 року, із зазначенням дати, змісту заходу, найменування територіального підрозділу, посади та ПІБ особи, з якою було проведено захід.

На виконання цього листа, 23 червня 2023 року позивачкою подано на електронну адресу Дисциплінарної комісії додаткові пояснення щодо викладених вище питань та зазначено, що нею у період з березня по травень 2023 року проведено низку зустрічей. Крім того, ОСОБА_1 долучила докази стосовно цих пояснень.

У ході дослідження матеріалів дисциплінарного провадження, Дисциплінарна комісія встановила відсутність у поясненнях завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 відповідей на питання 1-3, а також заходи зазначені в пунктах 4, 5, 6, 7, 8, 9 (робочі зустрічі) є виключно виконанням доручень т. в. о. Голови АРМА і не стосуються предмету і мети визначеної у Плані (пріоритет та зміст заходу), робочих зустрічей, що стосуються виконання пункту 1 Плану за квітень та травень 2023 року в жодному з пояснень ОСОБА_1 не зазначено.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що в діях завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 наявний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень. Крім того, Дисциплінарна комісія врахувала систематичність (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII, і вважає, що до ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

За результатами проведеного службового розслідування та керуючись частиною четвертою статті 66 Закону № 889-VIII, 30 червня 2023 року Дисциплінарною комісією підготовлено подання з розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 , у якому рекомендовано застосувати до завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідальність.

За таких обставин, наказом Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 2/07-11 накладено на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

Уважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06 про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12 червня 2023 року. Визнано протиправним та скасовано наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 2/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. В той час, у своєму поданні Дисциплінарна комісія жодним чином не обґрунтувала підстави не взяття до уваги чи/або неврахування наявних у позивача заохочень, а також її відмінних результатів оцінювання службової діяльності державних службовців Центрально-західного МТУ АРМА протягом 2020, 2021 та 2022 років. Суди уважали, що застосоване дисциплінарне стягнення повинно бути співмірним з виною особи у вчиненні дисциплінарного проступку, позаяк у межах розглядуваного питання відповідачем не доведено підстав для застосування до позивачки саме такого виду дисциплінарної відповідальності як «попередження про неповну службову відповідність».

Суди попередніх інстанцій зазначили про недотримання процедури притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачці не надали для ознайомлення матеріали дисциплінарної справи, задля можливості надати додаткові пояснення перед прийняттям спірного наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Також, суди першої та апеляційної інстанції врахували наказ АРМА від 07 червня 2023 року № 136, яким скасовано наказ начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 від 21 березня 2023 року № 1/07-11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1», що, у свою чергу, свідчить про відсутність повторності вчинення дисциплінарного проступку. Натомість, суди вважали безпідставними посилання відповідача на те, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями виключно до суду, оскільки положення частини першої статті 78 Закону № 889-VIII визначають право державного службовця на оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення до суду, однак таке право не є виключним і відповідно до частини п`ятої статті 9 цього ж Закону передбачено, що наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня.

Серед іншого, суд першої інстанції зазначив, що НАЗК листом від 23 травня 2023 року № 200-03/11233-23 роз`яснив ОСОБА_2 , що завідувачем Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 ініційовано дисциплінарне провадження стосовно нього, як керівника цього управління. Також, НАЗК зазначило, що у разі наявності негативного ставлення до ОСОБА_1 , яка ініціювала стосовно нього дисциплінарне провадження, вказане може свідчити про наявність у ОСОБА_2 приватного (немайнового) інтересу, який полягатиме у бажані настання для особи негативних наслідків. Крім того, НАЗК також роз`яснило ОСОБА_2 , що у випадку наявності у нього приватного інтересу під час реалізації як керівником Центрально-західного МТУ АРМА службових повноважень стосовно ОСОБА_1 у нього може вбачатись реальний конфлікт інтересів, який підлягатиме врегулюванню у встановленому Законом порядку. Водночас, під час розгляду цієї справи, суд першої інстанції врахував додаткові пояснення НАЗК, в яких останнє повідомило, що Національним агентством завершено моніторинг та контроль за виконанням начальником Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів без застосування заходів реагування з боку Національного агентства як спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції у зв`язку з відсутністю виявлених фактів порушень Закону. За результатами проведеного моніторингу, фактичних даних, які б достеменно свідчили про наявність у ОСОБА_2 негативного ставлення до ОСОБА_1 , що, у свою чергу, свідчило б про наявність у нього приватного (немайнового) інтересу, як обов`язкової складової конфлікту інтересів, Національним агентством не встановлено.

Також, суд першої інстанції зауважив, що статус викривача позивачка набула з 14 червня 2023 року, про набуття цього статусу самій ОСОБА_1 стало відомо з листа НАЗК від 06 липня 2023 року, тоді як дисциплінарне провадження стосовно неї було порушено наказом начальника Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06, тобто ще до набуття позивачкою відповідного статусу.

Оцінюючи спірні правовідносини в контексті необхідності захисту прав та законних інтересів позивачки в цілому, суди першої та апеляційної інстанцій виснували, що відсутність підстав для притягнення позивачки до відповідальності, тягне за собою і задоволення позовної вимоги про скасування наказу про порушення дисциплінарного провадженні та відсторонення її від виконання посадових обов`язків, як такого, що також порушує права ОСОБА_1 .

ІV. Провадження в суді касаційної інстанції

13 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Центрально-західного МТУ АРМА на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 квітня 2026 року (у зв`язку з обранням судді Губської О. А. до складу Великої Палати Верховного Суду) визначено склад суду: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Білак М. В., Смокович М. І.

V. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі Центрально-західне МТУ АРМА просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог скаржник посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

- застосування положень статті 9 Закону № 889-VIII для оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення;

- застосування положень статті 9 Закону № 889-VIII до скасування наказу, у разі неотримання його письмового підтвердження на вимогу державного службовця;

- обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні положень частини одинадцятої статті 69 та частин першої та п`ятої статті 77 Закону

№ 889-VIII при прийнятті рішення за результатом розгляду подання дисциплінарної комісії.

Центрально-західне МТУ АРМА стверджувало, що порядок оскарження державним службовцем рішення про накладення дисциплінарного стягнення визначений Законом № 889-VIII, а саме статтею 78, яка встановлює єдиний можливий спосіб оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення - звернення до суду з відповідним позовом. Іншого порядку оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення законодавством не визначено.

Водночас, відповідач наголошував, що норми статті 9 Закону № 889-VIII (які застосовані судами попередніх інстанцій) не відносяться до порядку оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення до державного службовця, а регламентують виключно питання взаємовідносин між державними службовцями, які перебувають у відносинах керівник - підлеглий, щодо порядку виконання наказів (розпоряджень) або доручень.

На думку скаржника, наказ АРМА від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного МТУ АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11» не тягне за собою жодних правових наслідків, у тому числі, у вигляді скасування наказу відповідача № 1/07-11, оскільки наказ АРМА був виданий поза межами своїх повноважень, передбачених законодавством України. Відповідач зазначив, що після отримання наказу АРМА від 07 червня 2023 року № 136 ним було надіслано лист від 12 червня 2023 року № 01-1/403/01-23, у якому просив АРМА підтвердити чи спростувати надання вищевказаного наказу. Ураховуючи те, що відповідної відповіді від АРМА не надійшло, відповідач склав Акт про відсутність підтвердження надання наказу АРМА від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного МТУ АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11», і такий Акт скаржник уважає належним документом, який свідчить про чинність наказу від 21 березня 2023 року

№ 1/07-11. З огляду на це, Центрально-західне МТУ АРМА уважав правильними висновки Дисциплінарної комісії про вчинення ОСОБА_1 повторного дисциплінарного проступку.

Також, Центрально-західне МТУ АРМА уважав, що в силу обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні положень частини одинадцятої статті 69 та частин першої та п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII, у Центрально-західного МТУ АРМА (як суб`єкта призначення) після отримання від Дисциплінарної комісії подання могло бути прийнято лише одне з двох кінцевих рішень у дисциплінарній справі: про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення у тому вигляді, у якому рекомендовано комісією або закрити дисциплінарне провадження, при цьому, обґрунтовано вмотивувати відмову про застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того, скаржник посилався на Роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 15 вересня 2017 року № 31-р/з «Щодо порядку застосування до державних службовців дисциплінарних стягнень», зі змісту яких убачається, що суб`єкт призначення наділений правом не застосовувати до державного службовця вид дисциплінарного стягнення, що рекомендований дисциплінарною комісією. Проте, у випадку його відмови від застосування рекомендації дисциплінарної комісії дисциплінарне провадження має бути закрите.

На переконання скаржника, у Центрально-західного МТУ АРМА були відсутні повноваження щодо застосування іншого виду дисциплінарного стягнення, ніж той, який був рекомендований Дисциплінарною комісією по відношенню до ОСОБА_1 .

Також, Центрально-західне МТУ АРМА наголосило на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не досліджено зібрані у справі докази; встановлено обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

На обґрунтування касаційної скарги у цій частині, Центрально-західне МТУ АРМА зазначило, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала на розгляді адміністративна справа № 120/11416/23, предметом спору якої були: наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII, наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 58/06 про звільнення ОСОБА_1 із займаної нею посади та поновлення її на роботі. На думку скаржника, Вінницький окружний адміністративний суд повинен був об`єднати справи № 120/11416/23 та № 120/11484/23 в одне провадження, оскільки позови заявлені від одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача. Відповідач уважав, що необ`єднання судом першої інстанції цих справ призвело до порушення принципів індивідуальності судового рішення та неупередженості, а також свідчить про відсутність особистої відповідальності, нерівність учасників справи перед законом і судом, підрив довіри до правосуддя та заниження якості судових рішень.

Так, Центрально-західне МТУ АРМА зауважило, що в рішенні Вінницький окружний адміністративний суд встановив обставини, які взагалі відсутні в матеріалах цієї справи і не досліджувалися в судовому засіданні, а саме:

- судом першої інстанції надана оцінка додатковим поясненням НАЗК від 17 жовтня 2023 року (у матеріалах справи наявні додаткові пояснення НАЗК від 12 жовтня 2023 року) та поданню Дисциплінарної комісії від 04 липня 2023 року (у цій справі подання Дисциплінарної комісії датоване 30 червня 2023 року);

- суд першої інстанції послався на пункт 4 частини першої статті 66 Закону № 889-VIII, який застосовується до дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби (у цій справі - дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосоване у вигляді попередження про неповну службову відповідність і регулюється пунктом 3 частини першої статті 66 Закону № 889-VIII), а також зазначив про порушення Присяги державного службовця (у цій справі відсутній наказ відповідача про звільнення позивачки за порушення Присяги, як і пов`язані з ним документи).

Натомість, Центрально-західне МТУ АРМА стверджувало, що ці документи містяться у іншій справі (№ 120/11416/23). Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні фактично виклав обставини, які є ідентичними тексту рішення у справі № 120/11416/23 та не стосуються предмету розгляду цієї справи.

ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. Зазначила, що судами попередніх інстанцій належним чином досліджено обставини справи, надано вмотивоване обґрунтування щодо наявності підстав для задоволення позову, а доводи касаційної скарги їх не спростовують. При цьому, позивачка вважала, що посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права є помилковими, оскільки аргументи у цій частині зводяться до допущення судом першої інстанції описки у своєму рішенні, а не встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів.

Також, НАЗК подала до Верховного Суду письмові пояснення до касаційної скарги, у яких наголосила, що ОСОБА_1 є викривачем з дати подання нею повідомлення до АРМА про можливе вчинення її безпосереднім керівником - ОСОБА_2 дій в умовах конфлікту інтересів, а саме - з 14 червня 2023 року. Водночас, третя особа зауважила, що особа є викривачем незалежно від підтвердження викладеної у такому повідомленні інформації і у разі спростування наведених фактів така особа не втрачає право на захист держави. На думку НАЗК, результати проведеного моніторингу не нівелюють факту набуття ОСОБА_1 прав та гарантій викривача. При цьому, законодавством не визначено термін, в період якого особа вважається викривачем.

Крім того, НАЗК наголосила, що саме відповідач повинен довести відсутність у нього мотивів застосування до викривача негативних заходів внаслідок здійснення останнім відповідного повідомлення. У протилежному випадку, порушені права викривача підлягають обов`язковому відновленню, зокрема, у судовому порядку.

13 березня 2023 року на адресу Верховного Суду від Центрально-західного МТУ АРМА надійшли додаткові пояснення, у яких скаржник, посилаючись на неефективність обраного судом першої інстанції способу захисту права та невихід судом за межі позовних вимог при ухваленні рішення по суті, просив скасувати повністю рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі частини другої статті 353 КАС України. Уважав, що фактично після набрання законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року не відбулось належне та ефективне поновлення прав позивача, у зв`язку з чим позивач був вимушений повторно звертатися до суду для захисту свого порушеного права. За позицією відповідача, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі (визнання протиправним та скасування наказу АРМА про відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків), мав вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. На думку скаржника, не вирішення судом цього питання спричинило низку негативних наслідків для сторін, саме: неможливість виконання (органи Казначейства не можуть виконати рішення без зазначеної суми згідно з Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»); виникнення нових спорів (позивачка була змушена ініціювати іншу справу (№ 120/10848/24) лише для того, щоб встановити суму, яку мав встановити суддя оскаржуваним судовим рішення; матеріальні збитки держави через неконкретність рішення примусове виконання перейшло до ДВС, що спричинило нарахування виконавчого збору та штрафів.

VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Основного Закону України гарантовано, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом

№ 889-VIII.

Главою 2 Розділу VIII Закону № 889-VIII (статті 64-79) визначені засади дисциплінарної відповідальності державних службовців.

Так, згідно з частиною першою статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина перша статті 65 Закону № 889-VIII).

Частиною другою статті 65 Закону № 889-VIII установлено, що дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Статтею 68 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення.

За приписами статті 69 Закону № 889-VIII визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (частина десята). Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку (частина одинадцята).

Відповідно до положень статті 72 Закону № 889-VIII, державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі: наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Статтею 73 Закону № 889-VIII передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби (стаття 74 Закону № 889-VIII).

Відповідно до статті 77 Закону № 889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Згідно зі статтею 78 Закону № 889-VIII передбачено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду. Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Підпорядкування державного службовця та виконання наказу (розпорядження), доручення встановлено положеннями статі 9 Закону № 889-VIII, відповідно до якої державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки, чи особі, визначеній у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Наказ (розпорядження), доручення має містити конкретне завдання, інформацію про його предмет, мету, строк виконання та особу, відповідальну за виконання. Наказ (розпорядження) має бути письмовим, а доручення може бути письмовим або усним.

Якщо державний службовець отримав наказ (розпорядження), доручення не від безпосереднього керівника, а від керівника вищого рівня, він зобов`язаний повідомити про це безпосереднього керівника.

Наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня.

Державний службовець у разі виникнення у нього сумніву щодо законності виданого керівником наказу (розпорядження), доручення повинен вимагати його письмового підтвердження, після отримання якого зобов`язаний виконати такий наказ (розпорядження), доручення. Одночасно з виконанням такого наказу (розпорядження), доручення державний службовець зобов`язаний у письмовій формі повідомити про нього керівника вищого рівня або орган вищого рівня. У такому разі державний службовець звільняється від відповідальності за виконання зазначеного наказу (розпорядження), доручення, якщо його буде визнано незаконним у встановленому законом порядку, крім випадків виконання явно злочинного наказу (розпорядження), доручення.

Якщо державний службовець виконав наказ (розпорядження), доручення, визнані у встановленому законом порядку незаконними, і не вчинив дій, зазначених у частині шостій цієї статті, він несе відповідальність за своє діяння відповідно до закону.

Керівник у разі отримання вимоги державного службовця про надання письмового підтвердження наказу (розпорядження), доручення зобов`язаний письмово підтвердити або скасувати відповідний наказ (розпорядження), доручення в одноденний строк. У разі неотримання письмового підтвердження у зазначений строк наказ (розпорядження), доручення вважається скасованим.

Поряд з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039 «Про затвердження Порядку здійснення дисциплінарного провадження» та відповідно до статті 71 Закону № 889-VIII затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039), відповідно до пункту 1 якого цей Порядок визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія (пункт 7 Порядку № 1039).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1039 дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів. Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі. До складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія.

Згідно з абзацом 1 пункту 19, пунктом 22 Порядку № 1039 формою роботи Комісії, дисциплінарної комісії є засідання.

Рішення Комісії, дисциплінарної комісії оформляється протоколом. У разі проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії дистанційно в режимі відеоконференції рішення Комісії, дисциплінарної комісії може оформлюватися протоколом в електронній формі, який підписується присутніми на засіданні членами Комісії, дисциплінарної комісії із накладенням кваліфікованого електронного підпису з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації. У протоколі зазначаються прізвище та ініціали головуючого на засіданні Комісії, голови і секретаря дисциплінарної комісії, присутніх на засіданні членів Комісії, дисциплінарної комісії, експертів (фахівців) у відповідній сфері та/або з відповідних питань, представників державних органів (у разі їх залучення), місце, дата та спосіб проведення засідання, час початку і закінчення засідання, порядок денний, результати розгляду порядку денного, результати голосування за кожним пунктом порядку денного, прийняті рішення.

Відповідно до пунктів 24, 25 Порядку № 1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

За приписами пункту 33 Порядку № 1039 установлено, що комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Пунктом 34 Порядку № 1039 передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають право викласти свою окрему думку, яка додається до пропозиції (подання). Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

VІІ. Висновки Верховного Суду

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 9 Закону № 889-VIII (для оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення; до скасування наказу, у разі неотримання його письмового підтвердження на вимогу державного службовця), а також обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні положень частини одинадцятої статті 69 та частин першої та п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII при прийнятті рішення за результатом розгляду подання дисциплінарної комісії.

Також, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі слугували посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права, визначених частиною другою статті 353 КАС України, а саме: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Що стосується аргументів касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

Центрально-західне МТУ АРМА уважає, що суд першої інстанції повинен був об`єднати в одне провадження справи № 120/11484/23 та № 120/11416/23 задля уникнення порушення принципів індивідуального судового рішення та неупередженості, а також з метою виключення нерівності учасників справи перед судом і підриву довіри до правосуддя. Скаржник зазначив, що ухвалюючи рішення у цій справі Вінницький окружний адміністративний суд фактично описав правовідносини, які існують у справі № 120/11416/23, а текст цього рішення ідентичний тексту рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі № 120/11416/23.

З цього приводу колегія суддів уважає за доцільне зазначити таке.

Статтею 172 КАС України визначено підстави і порядок об`єднання та роз`єднання позовних вимог. Так, частина перша цієї статті визначає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Поряд з цим, під вимогою розуміють матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому, об`єднані можуть бути вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Верховним Судом установлено, що у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду крім справи № 120/11484/23, перебувала на розгляді справа № 120/11416/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-західного МТУ АРМА про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі. Предметом цієї позовної заяви були: наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII; наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 58/06 про звільнення із займаної посади завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 з 17 липня 2023 року; поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА з 18 липня 2023 року.

Поряд з цим, як убачається з матеріалів справи № 120/11484/23 та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, сторонами не заявлялося клопотання про об`єднання справ № 120/11484/23 та № 120/11416/23 в одне провадження.

Водночас, правовий аналіз норми статті 172 КАС України свідчить про те, що законом передбачено саме право суду, а не обов`язок об`єднати позовні вимоги. При цьому, реалізація вказаного права залежить, у тому числі, від того чи буде це об`єднання сприяти виконанню завдань процесуального судочинства.

Верховний Суд ураховує, що у цих адміністративних справах позовні вимоги подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача. Проте, у цих справах відмінні предмет позову, його підстави, а також обставини, які не пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів позивачки.

Таким чином, колегія суддів уважає, що доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з необ`єднання справ в одне позовне провадження, є безпідставними, як наслідок, твердження про недотримання судом принципів індивідуального судового рішення, неупередженості, рівності учасників справи перед судом також є необґрунтованими.

Стосовно аргументів Центрально-західного МТУ АРМА про порушення судами норм процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів та встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, колегія суддів звертає увагу на слідуюче.

Доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до того, що текст судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 120/11484/23 містить посилання на документи, які не стосуються предмету цього позову, а досліджувалися під час розгляду справи № 120/11416/23 (додаткові пояснення НАЗК від 17 жовтня 2023 року, подання Дисциплінарної комісії від 04 липня 2023 року), а також посилання суду на пункт 4 частини першої статті 66 Закону № 889-VIII та порушення Присяги державного службовця.

Верховний Суд зауважує, що доказування в адміністративному судочинстві є чинником, який здатний забезпечити поєднання високої ефективності правозастосування із неухильним додержанням прав і свобод приватної особи під час вирішення публічно-правового спору. У КАС України відсутнє законодавче визначення доказування, проте за загальним правилом доказування розуміють як «процес встановлення фактичних даних у справі», «діяльність учасників розгляду справи», «процес пізнання», «діяльність щодо встановлення істини у справі», «діяльність щодо сприйняття інформації».

Тобто, доказування - це діяльність адміністративного суду, учасників розгляду адміністративної справи, інших заінтересованих осіб із збирання (подання, витребування, забезпечення), дослідження (перевірки, огляду) й оцінки доказів у порядку, встановленому у КАС України. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Поряд з цим, недопустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина.

Крім того, за приписами статті 211 цього Кодексу визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Повертаючись до спірних правовідносин та переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів уважає, що Вінницький окружний адміністративний суд при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну правову оцінку та врахував усі пояснення сторін.

Водночас, колегія суддів уважає, що стверджуючи про порушення судом норм процесуального права, відповідач, як доказ, фактично зазначає про допущення судом першої інстанції описки у тексті рішення від 07 лютого 2024 року, які, у свою чергу, можуть бути виправленні в порядку, передбаченому статтею 253 КАС України.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції про те, що в тексті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року дійсно допущено описки, однак такі описки не можуть слугувати підставою для скасування по суті законного рішення.

Що стосується підстав для відкриття касаційного провадження стосовно відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (положень статті 9 Закону № 889-VIII), Верховний Суд зазначає таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11 було скасовано згідно з наказом АРМА від 07 червня 2023 року № 136, що свідчить про відсутність вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку повторно. При цьому, суди послалися на положення частини п`ятої статті 9 Закону № 889-VIII, якою передбачено, що наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня.

З цього приводу Верховний Суд зазначає таке.

Стаття 9 Закону № 889-VIII установлює підпорядкування державного службовця та виконання наказу (розпорядження), доручення. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. При цьому, частиною п`ятою цієї ж статті визначено, що наказ (розпорядження), доручення може бути скасовано керівником, який його видав, а також керівником вищого рівня або органом вищого рівня.

Так, предметом регулювання статті 9 Закону № 889-VIII є визначення системи підпорядкування державних службовців, порядку видання керівниками згідно з їх повноваженнями наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями.

Тобто, указана стаття цього Закону регламентує питання взаємовідносин між державними службовцями, які перебувають у відносинах «керівник - підлеглий», зокрема, щодо порядку виконання наказів (розпоряджень) або доручень, які стосуються сфери діяльності цих посадових осіб.

Поряд з цим, питання щодо процедури накладення дисциплінарного стягнення на державного службовця визначено Главою 2 «Засади дисциплінарної відповідальності» Закону № 889-VIII, серед іншого, порядок оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Так, колегія суддів зауважує, що право на оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення є однією з основних гарантій державного службовця в контексті застосування щодо нього дисциплінарного стягнення, що перекликається з положеннями пункту 10 частини першої статті 7 Закону

№ 889-VIII, відповідно до якої визначено право державного службовця на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Дійсно, у попередній редакції Закону № 889-VIII (чинної до 25 вересня 2019 року) передбачалося, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду (стаття 78).

Проте, Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» внесено зміни до Закону № 889-VІІІ, зокрема до статті 78, за якою установлено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду і така скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Тобто, з прийняттям Закону № 117-ІХ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, позбавлений повноважень із розгляду відповідних скарг державних службовців та направлення вимог державним органам та їх посадовим особам про скасування рішень з питань державної служби, що суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу.

Отже, Верховний Суд констатує, що на момент виникнення спірних правовідносин (у тому числі, на момент оскарження позивачкою наказу Центрально-західного МТУ АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11 та прийняття АРМА наказу від 07 червня 2023 року № 136) положеннями спеціального Закону № 889-VІІІ визначено чіткий порядок оскарження державним службовцем рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення і таке оскарження можливе виключно у судовому порядку. Іншої альтернативи законодавством не встановлено.

Водночас, Суд зауважує, що у постанові від 02 вересня 2025 року у справі № 120/11416/23 Верховний Суд надав тлумачення застосуванню положень статті 9 Закону № 889-VІІІ у контексті ситуації, яка виникла у цій справі. Так, Верховний Суд наголосив, що подання скарги на рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення відбувається виключно в порядку, визначеному КАС України. Тому під час реалізації цього права державним службовцям необхідно виходити із загальних вимог КАС України, з урахуванням строку оскарження такого рішення, що визначений безпосередньо у частині другій статті 78 Закону № 889-VIII. Суд наголосив, що стаття 9 Закону № 889-VIII регламентує питання взаємовідносин між державними службовцями, які перебувають у відносинах керівник - підлеглий, виключно щодо порядку виконання наказів (розпоряджень) або доручень. Верховний Суд констатував, що Закон № 889-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, чітко і недвозначно розмежовує порядок видання керівниками наказів (розпоряджень) або доручень та їх виконання державними службовцями (стаття 9 Закону № 889-VIII) від порядку оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 78 Закону № 889-VIII).

Колегія суддів погоджується з цієї правовою позицією Верховного Суду і не вбачає підстав для відступу від неї.

Поряд з цим, Суд ураховує положення частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка встановлює, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд з цим, частина сьома цієї статті установлює, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Так, у справі № 120/11416/23 предметом позову ОСОБА_1 є: наказ Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17 липня 2023 року № 3/07-11 про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII; наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 17 липня 2023 року № 58/06 про звільнення із займаної посади завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління АРМА ОСОБА_1 з 17 липня 2023 року. При цьому, однією з підстав для прийняття АРМА цих наказів слугували обставини щодо прийняття наказу Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 2/07-11, який оскаржується позивачкою у справі № 120/11484/23.

Таким чином, колегія суддів під час розгляду цієї справи ураховує те, що у справі № 120/11416/23 Верховним Судом було встановлено, що наказ АРМА від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11» взагалі не потребує подальшого виконання чи/або його письмового підтвердження, адже лише засвідчує факт скасування наказу від 21 березня 2023 року № 1/07-11 керівником вищого рівня. Тобто, наказом АРМА від 07 червня 2023 року № 136 саме скасовано наказ від 21 березня 2023 року № 1/07-11, а не зобов`язано начальника Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА його скасувати, а тому Верховний Суд, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, виснував, що у відповідача були відсутні підстави вимагати письмового підтвердження наказу від 07 червня 2023 року № 136 «Про скасування наказу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11». З огляду на викладене, Суд виснував, що суд першої інстанції правильно оцінив посилання представника відповідача на те, що наказ Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА від 21 березня 2023 року № 1/07-11, яким до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення вигляді зауваження є чинним, адже він був скасований наказом АРМА від 07 червня 2023 року № 136. При цьому, Верховний Суд констатував, що зазначена в поданні дисциплінарної комісії від 04 липня 2023 року інформація про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, не відповідає дійсності.

Щодо аргументів касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду стосовно обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає таке.

Аргументи відповідача зводяться до того, що після прийняття Дисциплінарною комісією подання від 30 червня 2023 року, Центрально-західне МТУ АРМА, як суб`єкт призначення, не мав повноважень вирішувати питання щодо виду дисциплінарного стягнення (його зміни на інший).

З цього приводу Верховний Суд ураховує наступне.

На підставі статті 66 Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у справі № 120/11416/23 Верховним Судом також висловлену правову позицію щодо обсягу повноважень суб`єкта призначення при застосуванні положень частини одинадцятої статті 69 та частин першої та п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII при прийнятті рішення за результатом розгляду подання дисциплінарної комісії (що є однією з підстав відкриття касаційного провадження у справі № 120/11484/23). З цього приводу Верховний Суд зауважив таке:

«Так, відповідно до частини першої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Згідно з частиною десятою статті 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Частиною одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Згідно з частиною п`ятою статті 77 Закону № 889-VIII пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення, тобто органу чи посадової особи, яка уповноважена приймати рішення про накладення дисциплінарного стягнення на підставі цієї пропозиції або надати вмотивовану відмову. При цьому пропозиція або подання дисциплінарної комісії (які мають рекомендаційний характер) є обов`язковими для розгляду суб`єктом призначення, який ураховує їх при прийнятті рішення про застосування дисциплінарного стягнення або закриття дисциплінарного провадження.

Така процедура забезпечує об`єктивність та законність при формуванні дисциплінарної справи, прийняттю рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та гарантує, що висновки дисциплінарної комісії будуть ураховані, а рішення буде прийматися з урахуванням усіх зібраних матеріалів та обставин справи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. При цьому, дійсно, така пропозиція чи/або подання є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення, в силу вимог частини п`ятої статті 77 Закону № 889-VIII.»

Таким чином колегія суддів уважає, що дійсно суб`єкт призначення (у цьому випадку - Центрально-західне МТУ АРМА) після отримання відповідного подання Дисциплінарної комісії (у цій справі - подання від 30 червня 2023 року) мав право або розглянути його і прийняти їх до виконання або обґрунтовано відмовити і закрити дисциплінарне провадження.

Водночас, Верховний Суд зауважує, що ключовим питанням під час розгляду цієї справи є законність порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та вмотивованість висновків Дисциплінарної комісії щодо встановлених нею порушень у контексті співвідношення до загальних вимог статті 2 КАС України, яка визначає критерії правомірного рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поряд з цим, колегія суддів ураховує, що згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Також, на законодавчому рівні в Україні було прийнято Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру», пункт 7 частини першої статті 2 якого визначає, що дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Частина третя статті 6 цього ж Закону встановлює, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Крім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративного органу, виснував, що суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості актів, які прийняті органом влади, однак все ж таки суди повинні проконтролювати, чи не є викладені в них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Sigma Radio Television Ltd. v. Cyprus», заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі «Putter v. Bulgaria», заява № 38780/02, пункти 47- 56; у справі «Bryan v. the United Kingdom», заява № 19178/91, пункт 44).

Наведене дозволяє стверджувати, що межі дискреції відповідача щодо законності порушення дисциплінарного провадження стосовно позивачки та вмотивованості висновків Дисциплінарної комісії щодо встановлених нею порушень, у контексті співвідношення до загальних вимог статті 2 КАС України та з урахуванням викладених положень міжнародного права, не є необмеженими та підлягають зовнішньому публічному контролю. Процес дисциплінарного провадження (дотримання процедури його проведення), як і прийняте за його результатом рішення, мають бути зрозумілим як особі, щодо якого воно здійснюється, так і незалежному сторонньому спостерігачу.

При цьому, обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду та дослідження, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи (пояснення) особи було взято до уваги, і що важливо, давати розуміння, чим керувався дисциплінарний орган, коли оцінював дії (бездіяльність) особи протиправними.

З огляду на наведене, Верховний Суд уважає, що вмотивованість рішення АРМА про накладення на завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність є не лише формальним дотриманням вимог закону, а повинна забезпечити дотримання принципу правової визначеності у питанні встановлення підстав для прийняття такого рішення.

Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність), тобто невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків при здійсненні повноважень, передбачених Конституцією України та Законами України, статутом, наказами керівника (установи) та іншими організаційно-розпорядчими документами.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25 лютого 2021 року у справі № 160/9275/18 та від 28 червня 2023 року у справі № 640/20223/20.

Повертаючись до спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій установили, що дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 було порушено на підставі її пояснення від 02 червня 2023 року № 03/26-23.

З цього пояснення вбачається, що його було складено позивачкою на виконання доручення начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 від 02 червня 2023 року № 01/3-23 щодо невиконання/виконання ОСОБА_1 пунктів 1 та 2 Плану діяльності Центрально-західного МТУ АРМА на 2023 рік, затвердженого т. в. о. Голови АРМА Дмитром Жоравовичем , (далі - План діяльності) за березень, квітень та травень 2023 року, а саме стосовно:

- забезпечення взаємодії із територіальними підрозділами Національної поліції, ДБР, СБУ, НАБУ, прокуратури, місцевими і апеляційними судами, суб`єктами, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, органами державної виконавчої служби. Строк виконання - постійно протягом року. Індикатор виконання - провести робочі зустрічі не менше 2 разів на місяць. (пункт 1 Плану діяльності);

- надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги слідчим, детективам, прокурорам та суддям з питань управління активами. Строк виконання - постійно протягом року. Індикатор виконання - надати не рідше 1 разу на місяць методичну та консультаційну допомогу (пункт 2 Плану діяльності).

Інших обставин, які стали підставою для прийняття спірного наказу Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно завідувача Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 » та відсторонення її від виконання посадових обов`язків з 12 червня 2023 року, не зазначено.

Так, Верховний Суд звертає увагу, що підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, а також види дисциплінарних проступків детально визначено у статті 65 Закону № 889-VІІІ. Слід зазначити, що діяння є дисциплінарним проступком за наявності трьох умов: якщо діяння є протиправним; якщо діяння є винним; якщо не виконані або неналежно виконані посадові обов`язки або інші вимоги, встановлені нормативно-правовими актами у сфері державної служби.

Водночас, за правилами статті 44 Закону № 889-VIIІ установлено, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри. Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення). Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення. Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року №640 (далі - Порядок №640), зокрема пункту 2, передбачено, що метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри.

За правилами пункту 7 Порядку № 640 оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Пунктом 9 Порядку № 640 передбачено, що оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 640 визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

За пунктом 16 Порядку № 640 висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Крім того, за правилами пунктів 37- 39 Порядку № 640 для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», оціночну співбесіду. Перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання. Державний службовець заповнює зазначену форму у відповідній частині і передає її безпосередньому керівникові в електронній формі. У разі тимчасової відсутності державного службовця або ненадання ним зазначеної форми, заповненої у відповідній частині, такі відомості зазначаються безпосереднім керівником.

Оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі відповідно до абзацу першого пункту 9-1 цього Порядку (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період та визначаються потреби у професійному навчанні (крім випадку, коли державному службовцю виставлено негативну оцінку). Потреби у професійному навчанні визначаються у вигляді професійних компетентностей, які необхідно набути або вдосконалити державному службовцю.

Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 9 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування. Безпосередній керівник разом з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 5.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, як наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06, так і наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 17 липня 2023 року № 2/07-11, фактично стосуються невиконання ОСОБА_1 певних пунктів Плану діяльності Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА на 2023 рік за напрямком роботи менеджменту активів протягом квітня-травня 2023 року.

Проте, колегія суддів уважає, що виконання/невиконання ОСОБА_1 обов`язків, визначених у Плані діяльності на 2023 рік, є предметом дослідження під час проведення суб`єктом призначення щорічного оцінювання якості виконання позивачкою поставлених завдань цим Планом, у відповідності до статті 44 Закону № 889-VIIІ та Порядку № 640.

Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Дисциплінарна комісія проаналізувала пояснення позивачки та дійшла висновку про відсутність відповіді на окремі питання, що і стало підставою для рекомендацій накласти дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

Однак, Дисциплінарною комісією не наведено будь-яких конкретних фактів невиконання або неналежного виконання завідувачем Сектору менеджменту активів Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_1 покладених на неї обов`язків; не конкретизовано, які саме дії в силу своїх посадових обов`язків зобов`язана була вчинити позивачка, проте не вчинила (невиконання посадових обов`язків); не конкретизовано, які саме дії останньої свідчать про неналежне виконання нею посадових обов`язків та яких саме обов`язків; не проведено юридичної кваліфікації, а лише процитовані положення закону.

Більш того, колегія суддів погоджується з твердженням судів попередніх інстанцій, що подання Дисциплінарної комісії від 30 червня 2023 року та її висновки ґрунтується виключно на поясненнях начальника Центрально-західного МТУ АРМА ОСОБА_2 від 19 червня 2023 року щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, а також характеристиці ОСОБА_1 , складеною за підписом ОСОБА_2 .

При цьому, Дисциплінарною комісією взагалі не надано вмотивованих висновків стосовно неврахування пояснень, які надавалися ОСОБА_1 під час проведення дисциплінарного провадження.

Суд наголошує, що у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18 Верховний Суд зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вказані обставини свідчать про очевидну невідповідність оскаржених наказів таким критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) як обґрунтованість (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення) та добросовісність, що, в свою чергу, є достатньою підставою для його скасування.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Що стосується пояснень третьої особи НАЗК щодо набуття ОСОБА_1 статусу викривача, колегія суддів зауважує, що висновки суду першої інстанції у цій частині не були оскаржені позивачкою у порядку апеляційного провадження, а відповідачем - у касаційному порядку, як наслідок, не стали предметом перевірки касаційного суду відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для їх оцінки відповідно до частини першої статті 341 КАС України.

Додатково Верховний Суд уважає за доцільне зазначити щодо письмових пояснень Центрально-західного МТУ АРМА від 13 березня 2026 року.

Так, скаржник уважав, що суд першої інстанції, скасовуючи наказ Центрально-західного МТУ АРМА від 12 червня 2023 року № 46/06, зобов`язаний був вийти за межі позовних вимог і стягнути на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України та Порядку № 100.

Верховний Суд уважає такі доводи відповідача помилковими і безпідставними, оскільки згадані положення КЗпП України та Порядку № 100 містять імперативну норму, за приписами якої передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання у судовому порядку незаконним факт звільнення працівника з займаної посади (у тому числі, скасування відповідного наказу роботодавця про таке звільнення). Тобто, стягнення судом на користь особи середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правовими наслідками незаконного звільнення цієї особи, а не відсторонення її від виконання повноважень на час проведення дисциплінарного провадження.

Крім того колегія суддів уважає, що не заслуговують на увагу й посилання скаржника на обрання судом першої інстанції неефективного захисту прав позивачки, оскільки остання вимушена була звернутися повторно до суду з позовом до Центрально-західного МТУ АРМА про стягнення коштів (справа № 120/10848/24).

Так, Суд установив, що предметом позову у справі № 120/10848/24 є визнання дій протиправними та зобов`язання Центрально-західного МТУ АРМА виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 12 червня 2023 року по 30 червня 2023 року включно.

Отже, скаржник помилково ототожнює поняття «стягнення заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків» та «стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», а тому Суд уважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з додержанням порядку, визначеного статтею 9 КАС України.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрально-західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів залишити без задоволення.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Судовий збір розподілу не підлягає.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ' В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

М. І. Смокович