Справа № 320/10307/25
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2026-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року Київ № 320/10307/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕДБО»

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДБО» (далі позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач), в якому просили суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України від 30.07.2024 №362460715 винесеного відносно ТОВ «РЕДБО».

II. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позов обґрунтовано протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки порушень вимог податкового законодавства позивачем вчинено не було. Стверджували, що позивачем сумлінно виконуються вимоги податкового законодавства України, зокрема було подано усі декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Зазначили, що підприємство позивача завжди і у всьому прикладає зусиль до сприяння банківським, контролюючим і правоохоронним органам України у здійсненні ними їхньої діяльності, надає на їхні обґрунтовані вимоги усю необхідну інформацію тощо. Наголосили, що реальність виконання договірних зобов`язань підтверджується договорами/контрактами з придбання та реалізації, видатковими накладними, митними деклараціями, банківськими виписками та платіжними дорученнями, а також податковими накладними та розрахунками коригування до них. Щодо правомірності відображення позивачем сум ПДВ у податкових деклараціях, то воно базується на нормах чинного законодавства, у першу чергу податкового. Крім того, усі податкові накладні, складені за період взаємовідносин, направлені на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому законом порядку та строки, визначені законом.

Заперечували щодо використання контролюючим органом інформації з баз даних ДПС, оскільки така інформація не є належним та допустимим доказом, а її зміст свідчить, що жодні первинні документи не перевірялись взагалі, а інформація з баз даних ДПС сама по собі носить виключно інформативний характер. На переконання позивача, податковим органом взагалі не проводились будь-які заходи з метою встановлення фактичних обставин справи та з метою проведення перевірки контрагента позивача.

Крім того, акцентовано увагу суду, що віднесення контролюючим органом позивача до переліку ризикових платників перешкоджає здійсненню належної господарської діяльності та унеможливило реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних з підстав автоматичної відмови при їх направленні, а вжиті позивачем заходи щодо підтвердження невідповідності позивача критеріям ризиковості не призвели до бажаних результатів. Оскільки контролюючим органом прийнято рішення про відповідність позивача критеріям ризиковості, останній позбавлений можливості вчинити дії щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак, і здійснювати операції з постачання або придбання товарів та послуг з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту. Заперечували щодо посилань контролюючого органу на відсутність у контрагента позивача ТОВ «ВП «Екохімія» на праві власності чи користуванні об`єкту нерухомого майна, що є предметом договору оренди від 01.11.2023 № 17, а також на посилання контролюючого органу про неможливість використання складських приміщень у м. Харкові по причині постійних обстрілів з боку ворожої сторони.

Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що контролюючим органом правомірно проведено перевірку позивача, за результатами якої встановлені порушення вимог податкового законодавства.

Зазначили про ненадання позивачем документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Головного управління ДПС у Київській області, що передбачено пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України до перевірки. Факт не надання платником податків документів як до початку, так і під час податкової перевірки, зафіксовано ГУ ДПС у визначений законом спосіб, а саме - шляхом складання акта про відмову у наданні документів.

У ході проведеної перевірки було встановлено, що основними чинниками виникнення від`ємного значення з ПДВ є імпорт товарів з Китаю (акумулятори електричні літій-іонні, вироби з вулканiзованої гуми, електрогенераторні установки, снігоприбирачі, інструменти ручні, меблі, захисні головні убори, машини сільськогосподарські та інше). Загальний обсяг імпорту 36 624 316 грн. Відсоток обсягу імпортних операцій склав: у серпні 2023 року 100 % (сума поставки 4 456 116 грн), у грудні 2023 99,90% (сума поставки 23 180 502 грн), у січні 2024 99,77 % (сума поставки 7 478 731 грн), у лютому 2023 98,91 % (сума поставки 1 508 967 грн).

Контролюючим органом було прийнято рішення від 01.12.2023 № 13979 про відповідність позивача платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку (у зв`язку з виявленням обставин та/або отримання інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності). До того ж, позивач оформляв взаємовідносини із ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, а саме - ТОВ «Опен Технолоджі».

Перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) встановлено її заниження на 9 479 362 грн, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації. Оскільки було занижено показник у рядку 4.1 (колонка Б) Декларації на суму 9 479 362,00 грн внаслідок не нарахування всупереч підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, щодо збільшення податкових зобов`язань з ПДВ, якщо придбані товари були використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту, в результаті порушення податкового законодавства, а саме ненадання до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів, за якими сформовано показники рядків декларації з податку на додану вартість.

Звернули увагу суду, що в порушення статті 44 Податкового кодексу України документи, що підтверджують дані визначені у податковій звітності, договори, видаткової накладної, товарно-транспортних накладних, інформація щодо передачі ТМЦ між матеріально-відповідальними особами, видаткові накладні, довідку про походження товару, паспорти, сертифікати якості товарів тощо, позивачем до перевірки не надано.

Отже, перевіркою встановлено порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 198.5 статті Податкового кодексу України, в результаті чого занижено показники у рядку 4.1 декларації з ПДВ «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 розділу V Податкового кодексу України за операціями, що оподатковуються за: основною ставкою» на загальну суму 9 479 362,00 грн.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просили суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Звернули увагу й на те, що за результатами аналізу змісту акта перевірки жодні зауваження зі сторони контролюючого органу до форми й змісту митних декларацій, інвойсів та цмр, порядку їх заповнення та подання у тексті акта перевірки відсутні. Таким чином, спірна сума від`ємного значення задекларована та сформована позивачем на підставі податкового кредиту, до складу якого були включені суми сплаченого ТОВ «РЕДБО» під час митного оформлення імпортованих товарів.

Зазначили також, що контролюючим органом взагалі не здійснено дій щодо виходу/виїзду на адреси місцезнаходжень орендованих приміщень в м. Харкові та м. Чернівцях, з метою проведення інвентаризації та встановлення наявності чи відсутності залишків нереалізованого товару.

За доводами позивача, оскільки спірне від`ємне значення податку на додану вартість було сформовано позивачем внаслідок сплати ним податку на додану вартість у складі митних платежів під час митного оформлення товару, вбачається, що ТОВ «РЕДБО» правомірно набув право на його відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість. До того ж будь-які зауваження до цього епізоду у контролюючого органу відсутні.

Крім того, від представника позивача до суду надійшли клопотання про долучення додаткових доказів по справі.

III. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою суду від 13.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.04.2025.

10.04.2025 підготовче засідання відкладено до 19.05.2025.

19.05.2025 підготовче засідання відкладено до 19.06.2025.

19.05.2025 протокольною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 31.07.2025.

31.07.2025 у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін та їхню думку, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДБО» є платником податків, перебуває на обліку в органах державної податкової служби та зареєстроване в якості юридичної особи 23.02.2023, про що в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом в міститься відповідний запис. Адресою місцезнаходження юридичної особи є: 08294, Київська обл., Бучанський район, м. Буча, вул. Промислова, буд. 2-Е.

Видами діяльності позивача є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний) 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами 46.14 Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет 49.41 Вантажний автомобільний транспорт 52.10 Складське господарство 52.24 Транспортне оброблення вантажів 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї письмових доказів судом установлено, що ТОВ «РЕДБО» орендує нежитлові приміщення у:

- ТОВ «ВП «ЕКОХІМІЯ» на підставі договору оренди №17 від 01.11.2023 площею 124,5 м.кв., за адресою Київська обл., Бучанський район, м. Буча, вул. Промислова, буд. 2-Е. ТОВ «ВП «ЕКОХІМІЯ» має на праві власності об`єкт нерухомого майна виробничо-складська база з господарськими будівлями та спорудами, внесене до реєстру прав на нерухоме майно 26.01.2021 за реєстраційним номером 108;

- ТОВ «САНРДО РЕНТ СЕРВІС» на підставі договору оренди нежитлових приміщень №01/09 від 01.09.2023 площею 400 м. кв., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Василя Стуса, буд. 6, нежитлова будівля літ «А-1»;

- ТОВ «САНРДО РЕНТ СЕРВІС» на підставі договору оренди нежитлових приміщень №02/09 від 01.09.2023 площею 180 м. кв., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Василя Стуса, буд. 6, нежитлова будівля літ «В-1»;

- ТДВ «ХОЛОДПРОДКОНТРАКТ» на підставі договору оренди №21/23 від 01.08.2023 площею 17 м. кв., за адресою: м. Чернівці, вул. Коломийська, буд. 9-В, літ. «З».

Установлено, що на підставі повідомлення від 01.05.2024 № 336/10-36-07-15/44999066, виданого Головним управлінням ДПС у Київській області та наказу відповідача від 09.04.2024 №1191-п, керуючись підпунктом 191.1.1 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпунктів 69.21, 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.04.2024 № від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередньому звітному періоді серпень 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024.

Перевірка проводилась у приміщенні Головного управління ДПС у Київській області за адресою: м. Вишгород, пр. Шевченка, буд. 1-А, каб. 19.

Позивача було повідомлено про проведення позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 01.05.2024 № 336/10-36-07-15/44999066, яке разом із копією наказу від 29.04.2024 №1191-п направлено засобами поштового зв`язку 01.05.2024 рекомендованим листом з відміткою про вручення (штриховий кодовий ідентифікатор 782) на адресу: вул. Промислова буд. 2-Е, м. Буча, Києво-Святошинський район, Київська область, 08294. Зазначений лист повернувся 24.05.2024 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За результатами перевірки було складено акт від 17.06.2024 № 35004/10-36-07-15/44999066 та встановлено порушення платником податків:

- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 479 362,00 грн;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 9 479 362,00 грн, у тому числі за березень 2024 року 9 479 362,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 30.07.2024 № 362460715 (форма «В4»), яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 9 479 362,00 грн за березень 2024 року.

Позивач правом на адміністративне оскарження названого податкового повідомлення-рішення не скористався.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

За приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктами 44.1 та 44.6 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

За нормами статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 199.1 статті 199 ПК України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Із наведених правових норм убачається, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту пов`язане виключно з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Пунктами 200.1, 200.2, 200.4 статті 201 ПК України, встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 2001 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

VI. Оцінка суду

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (далі Порядок № 21).

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21, у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.

У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду.

У рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу.

У разі заповнення рядків 16.2 та 16.3 обов`язковим є заповнення таблиці «Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу на підставі податкового повідомлення - рішення та/або уточнюючого розрахунку».

Як видно з матеріалів справи, 16.04.2024 працівниками управління податкового аудиту було здійснено виїзд на податкову адресу позивача, а саме: вул. Промислова, буд. 2-Е, м. Буча, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08294. Прибувши за вказаною адресою було встановлено відсутність позивача та його посадових осіб, про що складено акт від 16.04.2024 № 898/10-36-07-15/44999066.

Під час проведення перевірки використано інформаційні бази ДПС України.

Позивач стверджував використання названих інформаційних баз як таких, що не можуть слугувати підставами для висновків про порушення вимог податкового законодавства, оскільки носять виключно інформативний характер.

Із цього приводу суд зазначає, що відповідно до підпункту 19-1.1.46 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: використовують під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків податкову інформацію з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом.

За правилами пункту 74.3 статті 74 ПК України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Підпунктом 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є податкова інформація.

У зв`язку з наведеним, суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості використання податкової інформації як такі, що суперечать приписам підпункту 19-1.1.46 пункту 19-1.1 статті 19-1, пункту 74.3 статті 74, підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України.

Судом установлено, що на адресу Головного управління Національної поліції у Київській області відповідачем направлено запит 07.05.2024 про встановлення місцезнаходження платника.

До відповідача 14.06.2024 (вх. № 17650/5) надійшла відповідь про те, що встановити місцезнаходження та розташування посадових осіб ТОВ «РЕДБО» не представилось можливим.

Таким чином, на підставі повідомлення від 01.05.2024 № 336/10-36-07-15/44999066, виданого Головним управлінням ДПС у Київській області та наказу від 09.04.2024 № 1191-п, контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.04.2024 № від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередньому звітному періоді: серпень 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024.

Позивача було повідомлено про проведення позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 01.05.2024 № 336/10-36-07-15/44999066, яке разом із копією наказу від 29.04.2024 №1191-п надіслано засобами поштового зв`язку 01.05.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штриховий кодовий ідентифікатор 782) на адресу: вул. Промислова буд. 2-Е, м. Буча, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08294. Названий лист повернувся 24.05.2024 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок № 1588), платники податків підлягають реєстрації або взяття на облік у контролюючого органу за місцезнаходження юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку). У разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з главою 6 розділу ІІ ПК України, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів (пункт 66.5 статті 66 ПК України).

Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 1588 (в редакції, яка була чинна на момент видання наказу про проведення перевірки), з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Із урахуванням викладеного, виходячи з приписів статті 42 ПК України, письмове повідомлення від 01.05.2024 №336/10-36-07-15 та наказ від 09.04.2024 № 1191-п направлені на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вважаються належним чином врученими відповідно до названих вимог законодавства.

Судом установлено, що позивачем контролюючому органу не надано документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема: фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались у бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Головного управління ДПС у Київській області, що передбачено пунктом 85.2 статті 85 ПК України до перевірки.

Підпунктом 20.1.6, підпунктом 20.1.7 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначені, зокрема, такі права контролюючого органу:

- запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи;

- отримувати від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді;

За змістом пункту 85.8 статті 85 ПК України, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Таким чином, нормами ПК України закріплено саме право контролюючого органу щодо надіслання запиту на адресу платника для надання документів під час проведення перевірки, у той час як положеннями статті 16 та пункту 85.2 статті 85 ПК України встановлено обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Суд зазначає, що такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки незалежно від наявності або відсутності запиту контролюючого органу.

Отже, факт не надання платником податків документів як до початку, так і під час податкової перевірки, зафіксовано контролюючим органом у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.05.2024 у справі № 380/5557/22, від 26.01.2021 у справі № 814/3617/14, від 03.03.2021 у справі № 824/638/18-а, від 08.09.2022 у справі № 640/26351/20, від 11.11.2023 у справі № 822/554/17, від 10.01.2023 у справі №814/876/16.

За висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 05.04.2023 у справі № 420/7844/20, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки та не пов`язаний безпосередньо з оформленням будь-яких додаткових запитів.

Установлено, що акт від 17.06.2024 № 35004/10-36-07-15/45595374, складений за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, після реєстрації було направлено 17.06.2025 рекомендованим листом на адресу: вул. Промислова, буд. 2-Е, м. Буча, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08294, однак поштове відправлення повернулось 09.07.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Під час проведеної перевірки було встановлено, що основними чинниками виникнення від`ємного значення з ПДВ є імпорт товарів із Китаю (акумулятори електричні літій-іонні, вироби з вулканiзованої гуми, електрогенераторні установки, снігоприбирачі, інструменти ручні, меблі, захисні головні убори, машини сільськогосподарські та інше). Загальний обсяг імпорту 36 624 316 грн.

Відсоток обсягу імпортних операцій склав: у серпні 2023 року 100 % (сума поставки 4 456 116 грн), у грудні 2023 99,90% (сума поставки 23 180 502 грн), у січні 2024 99,77 % (сума поставки 7 478 731 грн), у лютому 2023 98,91 % (сума поставки 1 508 967 грн).

З`ясовано, що контролюючим органом було прийнято рішення від 01.12.2023 № 13979 про відповідність позивача платника ПДВ критеріям ризиковості платника податку (у зв`язку з виявленням обставин та/або отримання інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності).

Крім того, за твердженнями відповідача, що не спростовані відповідачем, позивач оформляв взаємовідносини з ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, а саме - ТОВ «Опен Технолоджі» ().

За результатами перевірки визначення податкових зобов`язань (розділ І декларації) установлено таке. Перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) встановлено її заниження на 9 479 362,00 грн, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації.

Оскільки було занижено показник у рядку 4.1 (колонка Б) декларації на суму 9 479 362,00 грн внаслідок ненарахування всупереч підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, щодо збільшення податкових зобов`язань з ПДВ, якщо придбані товари були використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту, в результаті порушення податкового законодавства, а саме ненадання до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів, за якими сформовано показники рядків декларації з податку на додану вартість.

При цьому, у порушення вимог статті 44 ПК України документи, що підтверджують дані визначені у податковій звітності, договори, видаткової накладної, товарно-транспортних накладних, інформація щодо передачі ТМЦ між матеріально-відповідальними особами, видаткові накладні, довідку про походження товару, паспорти, сертифікати якості товарів, тощо, позивачем до перевірки надано не було.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, позивач здійснював реалізацію товарів, за перевіряємий період, наступним суб`єктам господарювання:

- ТОВ «Опен Технолоджи» апарат зварювальний, маска, окуляри, сонячна панель ПДВ 38494 грн, контролюючим органом прийнято рішення від 30.05.2023 № 13998 про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку;

- ТОВ «Куйдич» Окуляри для зварювання на суму ПДВ 711,67 грн (реєстрацію зупинено);

- ТОВ «Ейджиал енерджи» Апарат зварювальний на суму ПДВ 1693,33 грн (реєстрацію зупинено);

- ТОВ «Судноремотне підприємство «Дунайсудносервіс» апарат зварювальний, маска, кабель, зарядна портативна станція на суму ПДВ 183357 грн (реєстрацію зупинено);

- ТОВ «Глобал Девелопмент Білдінг» апарат зварювальний, маска, кабель, окуляри, сонячна панель на суму ПДВ 612383,46 грн (реєстрацію зупинено);

- Неплатник Шурупокрут, гайковерт, апарат зварювальний, паяльник, фен, пила, окуляри та інше на суму ПДВ 151783,17 грн.

Отже, перевіркою встановлено, що відповідно до наявної інформації в інформаційно-аналітичних системах ДПС та ЄРПН за період серпень 2023 березень 2024 реалізація імпортованого товару здійснювалась частково.

Так, позивач імпортував із Китаю у серпні 2023, грудні 2023, січні 2024, березні 2024 інструменти ручні пневматичні, інші прилади електронагрівальні, апарат для обробки різних матеріалів, двигуни внутрішнього «згоряння, електроустаткування для запалювання, запчастини до електроінструменту, захисні головні убори з пластмаси для зварювальників, машини та апарати для дугового (включаючи плазмодугове) зварювання металів, механічні пристрої для миття водою з вмонтованим двигуном, трансформатори електричні, частини до машини та апаратів для паяння або зварювання, верстати заточувальні, вироби з вулканізованої гуми, електрогенераторні установки, обладнання для фільтрування або очищення газів, меблі для сидіння дерев`яні, електричні лампи розжарення або газорозрядні-світлодіодні, машини сільськогосподарські, обладнання для екстрагування, обладнання для сільського господарства, машини та механізми, побутові вироби із чорних металів, самохідні бульдозери, снігоприбирач ручний з бензиновим двигуном.

Загальна сума ПДВ імпортованого товару декларації з ПДВ згідно рядка 11.1 (Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи) за серпень 2023, грудень 2023, січень 2024, лютий 2024 становить 36 624 316,00 грн.

За твердженнями відповідача, із чим погоджується суд, імпорт товарів на митну територію України не підтверджує факт використання цих товарів у господарській діяльності.

Перевіркою встановлено, що позивач відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, придбавав у ТОВ «ВП «Екохімія» з листопада 2023 по березень 2024 послуги: орендна плата за користування нежитлового приміщення площею 124,5 кв.м. на загальну суму 30000,00 грн, у тому числі ПДВ 5000,00 грн.

Відповідачем було досліджено діяльність контрагента позивача, а саме ТОВ «ВП «Екохімія» за період листопад 2023 по березень 2024 року. Зокрема, було встановлено, що об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, форма № 20-ОПП, а саме земельна ділянка, виробничі ділянки, електростанція за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Промислова, буд. 2-Е.

При цьому відповідно до даних ЄРПН у ТОВ «ВП «Екохімія» відсутнє придбання послуг з оренди офісних, складських та інших приміщень.

Позивач зазначав про наявність на підставі права власності у ТОВ «ВП «Екохімія» об`єкта нерухомого майна за № 2108, проте жодних доказів, які б підтверджували вказану обставину під час перевірки не надав.

Натомість, до позовної заяви позивачем надано копію Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 28.02.2025 № 268, відповідно до якої на праві власності ТОВ «ВП «Екохімія» належить об`єкт нерухомого майна виробничо-складська база з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Промислова, буд. 2-Е.

У зв`язку із цим доводи відповідача щодо неналежності названого об`єкта нерухомого майна за № 2108 на праві власності ТОВ «ВП «Екохімія» під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, натомість доводи позивача у цій частині підтверджені документально Інформацією сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 28.02.2025 № 268.

Разом із тим, до перевірки позивачем не надано документів, які могли б розкрити мету використання імпортованого товару, для забезпечення господарської діяльності, а саме: документів, що підтверджують реалізацію товару, передачу на виробництво, складських відомостей з зазначенням номенклатури та кількості товару, який зберігається на складах, внутрішніх документів по списанню придбаного товару у зв`язку зі зіпсуттям чи втратою та будь-яку іншу інформацію про подальше використання придбаного товару.

У той же час, позивачем до суду надано докази, а саме інвентаризаційний опис запасів від 30.04.2025, договір суборенди нерухомого майна від 30.04.2024 № 3006/24, копію акта передачі-приймання до договору № 3006/24 суборенди нерухомого майна від 30.06.2024, фотоматеріали наявного товару в складських приміщеннях, що частково спростовують твердження відповідача про відсутність таких документів. Проте, цих документів не було надано під час перевірки.

За доводами відповідача, у періоді, що перевірявся, позивач використовував у своїй діяльності такі основні фонди (власні), згідно з повідомленням № 20-ОПП: склад за адресою: Харківська обл., м. Харків, Салтівський район, вул. Василя Стуса, буд. 6.

Проте, відповідно до даних ЄРПН відсутнє придбання послуг з оренди офісних та складських приміщень. Такі дані не встановлені і судом за відсутності підтверджуючих документів.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, реалізація імпортованих товарів, ТОВ «РЕДБО» здійснювалась частково, а саме реалізовано товар з номенклатурою: апарат зварювальний, маска, окуляри, сонячна панель, окуляри для зварювання, зарядна портативна станція, шурупокрут, гайковерт, паяльник, фен, пила та інше на загальну суму ПДВ 988 422,63 грн. Товар, який знаходиться на залишках у позивача та відображений в рядку 21 податкової декларації з ПДВ за березень 2024 року, протягом серпня 2023 - березня 2024 року, не реалізовувався на адресу платників податку на додану вартість, так і на неплатників податку на додану вартість.

Зазначена інформація, на переконання відповідача, свідчить про реалізацію товарів на користь невстановлених осіб без відповідного відображення в податковій звітності, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Натомість, суд зазначає, що проведення платником податків на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів, є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі № 807/1556/17 та від 15.04.2024 у справі № 120/2764/23.

Суд зазначає, що під час перевірки позивачем інвентаризація не проводилась, а наявність складських приміщень не є єдиним та беззаперечним доказом наявності залишків товарно-матеріальних цінностей. Крім того, представлений позивачем до суду інвентаризаційний опис датований 30.04.2025, у той час як перевірка проводилась із 04.06.2024 по 10.06.2024.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що ним не зареєстровано протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за товарами/послугами у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку на загальну суму податку на додану вартість, а саме - за березень 2024 року у сумі 6479362,00 грн.

При цьому, відповідно пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податків зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений термін.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійснені операції з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлений термін скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Під час розгляду справи судом установлено порушення позивачем вимог, передбачених пунктом 201.10 статті 201 ПК України, а саме: позивачем на дату виникнення податкових зобов`язань не складено та не зареєстровано в установлені строки в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 9 479 362,00 грн.

ПК України передбачено пряму норму, а саме якщо податкова накладна, складена та не зареєстрована в ЄРПН (у тому числі у зв`язку з недостатністю реєстраційної суми), включається платником податку - продавцем до складу податкових зобов`язань та відображається у податковій звітності з ПДВ у тому звітному (податковому) періоді, в якому її складено. При цьому така податкова накладна не є підставою для платника податку покупця на включення суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, до складу податкового кредиту.

Позивач обґрунтував такі дії внесенням його до переліку ризикових платників, у зв`язку із чим суд зазначає таке.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За нормами пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 (далі Порядок № 1165), у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Водночас, підпункт 3 пункту 11 Порядку № 1165 передбачає, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначається, серед іншого, пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є безумовною підставою для відмови в реєстрації цих документів податкової звітності.

При цьому пункт 5 Порядку № 1165 визначає, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Таким чином, перевірка контролюючим органом на відповідність критеріям ризиковості платника податків здійснюється при реєстрації кожної податкової накладної/розрахунку коригування, незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, та є передбаченим законним заходом контролю.

При цьому, позивачем не наведено, а судом не встановлено жодних обставин оскарження позивачем рішення контролюючого органу про відповідність позивача критеріям ризиковості, як і не надано доказів оскарження рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тощо.

Крім того, за висновками Верховного Суду, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

Тобто, у разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань та визнати ці суми непідтвердженими документально.

Водночас, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку, передбаченому пунктом 86.7 статті 86 ПК України документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.08.2019 у справі № 160/8441/18 та від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15.

Крім того, у постанові від 08.09.2019 у справі № 802/1069/13-а Верховний Суд зауважував, що обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

У постановах від 24.02.2020 у справі № 440/4443/18, від 27.04.2022 у справі № 420/13197/20 Верховний Суд виходив із того, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом із тим, з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.

За встановленим статтею 42 ПК України порядком, листування платників податків та контролюючих органів відбувається шляхом: надіслання за адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення; особистого вручення; надіслання через електронний кабінет.

Однак, у межах розглядуваної справи жодного доказу на підтвердження направлення на адресу контролюючого органу документів, що стосуються предмету документальної позапланової невиїзної перевірки, як до початку перевірки, під час її проведення так і після завершення, позивачем не надано.

Крім того, за положеннями статті 83 ПК України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема податкова інформація сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК України.

Правила формування податкових зобов`язань і податкового кредиту з ПДВ та складання податкових накладних і їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено статтями 187, 198 і 201 розділу V ПК України. Порядок заповнення податкової накладної затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267, зі змінами та доповненнями.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, відомості, що включаються до податкової накладної, базуються на первинних бухгалтерських документів платника податку та повинні відповідати даним про зміст та обсяги господарської операції.

Пунктами 201.1, 201.7 і 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, порядок ведення якого затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, у встановлений ПК України термін.

Порядок № 1246 визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Реєстру.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладене та встановлені судом обставини, використання контролюючим органом під час проведення перевірки податкової інформації відповідає приписам підпункту 19-1.1.46 пункту 19-1.1 статті 19-1, пункту 74.3 статті 74, підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України; перевірка проведена з дотриманням процедури, передбаченої ПК України, а судом не встановлено жодних обставин оскарження позивачем рішення контролюючого органу про відповідність позивача критеріям ризиковості, що на його переконання, заважало зареєструвати податкову накладну, як і не надано доказів оскарження рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (у разі такої відмови), суд доходить висновку про обґрунтованість доводів відповідача в частині наявності в діях позивача порушення платником податків: пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 9 479 362,00 грн; пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 9 479 362,00 грн, у тому числі за березень 2024 року 9 479 362,00 грн.

Крім того суд бере до уваги й відсутність заперечень позивача на акт перевірки.

Наведене у сукупності свідчить про правомірність винесеного контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 № 362460715 (форма «В4»), яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 9 479 362,00 грн за березень 2024 року, та як наслідок, відсутність підстав стверджувати його протиправність.

VII. Висновок суду

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.