Справа № 640/31696/20
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 640/31696/20

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000200/2 від 01 грудня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду м. Києва на підставі Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (зі змінами, внесеними згідно із Законом №3863-IX від 16.07.2024) та розробленого на виконання цього Закону Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16.09.2024 №399, яким визначено порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України, дану адміністративну справу було передано на розгляд та вирішення Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року прийнято дану справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); роз`яснено учасникам справи, що її розгляд починається спочатку; замінено відповідача у даній справі з Київської митниці Держмитслужби на його правонаступника Київську митницю (відокремлений підрозділ Державної митної служби України); встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Як вбачається з наявних матеріалів, в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач посилався на невідповідність його вимогам статті 55 Митного кодексу України, оскільки таке не містить жодних відомостей щодо наявної в митного органу інформації (включаючи числові значення складових митної вартості ввезеного позивачем товару, митної вартості ідентичних та/або подібних (аналогічних товарів), або ж інших умов та обставин, які могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення у митного органу сумнівів у правильності визначеної позивачем митної вартості товарів та прийняття оскаржуваного рішення про її коригування, в якому, до того ж, було відсутнє належне обґрунтування того, що недоліки у документах, які подавались разом з товаросупровідними документам, мають суттєве значення, що вплинуло на митну вартість товару. Також митним органом не було обґрунтовано застосування саме резервного товару і не вказано, за яких підстав попередні п`ять методів не могли бути використані і не дозволяли об`єктивно та максимально точно встановити вартість оцінюваних товарів. Також позивач звертав увагу на те, що відповідач в оскаржуваному рішенні крім номера і дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не було наведено жодних пояснень щодо проведених порівнянь та коригувань на підставі аналізу раніше перевезених партій аналогічного товару іншими суб`єктами декларування, не зазначено докладної інформації та джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товарів, які ввозились позивачем. Водночас останній вважає, що на момент здійснення процедури митного оформлення товару в нього були всі документи, які підтверджують обґрунтованість заявленої його митної вартості, визначеної саме за першим (основним) методом, і такі не мали розбіжностей, які унеможливлювали б достовірно встановити дійсну митну вартість товару. Проте, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджали митному оформленню товару саме за тією вартістю, яка заявлена позивачем. На думку позивача, відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення не мав правових підстав для незастосування митної вартості товару, визначеної саме за основним методом (за ціною договору), яка базувалась на документально підтверджених відомостях, яких було достатньо для прийняття рішення про митне оформлення товару за заявленою митною вартістю.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав законність прийнятого відносно позивача рішення, оскільки подані позивачем товаросупровідні документи містили розбіжності та невідповідності, які мають вплив на правильність визначення заявленої митної вартості і не надавали можливості впевнитись у її достовірності, зокрема, здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів. Також з поданих позивачем товарів було неможливо підтвердити заявлення саме основного методу визначення митної вартості товарів. При цьому позивачем як декларантом не було надано документів для спростування виявлених розбіжностей, у зв`язку з чим і було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Вказано, що скоригована митна вартість товару ґрунтується на таких митних вартостях, які раніше були визнані (визначені) митними органами. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав на необґрунтованість доводів відзиву, оскільки, на його думку, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводять неправильність митної вартості товару, який ввозився позивачем, оскільки обставини коливання митної вартості товарів (порівняно з вартістю товарів, які ввозились іншими суб`єктами декларування), визначаються індивідуально у кожному конкретному випадку.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 грудня 2020 року ТОВ «Компанія Ліо С» здійснювало митне оформлення в режимі імпорту товару хомути для шлангів, частини поливальних систем зрошення для сільського та присадибного товариства, садові та промислові шланги, фітинги, садові інструменти, муфти та інше.

Позивачем оформлено та подано до Київської митниці ДФС митну декларацію №UA100300/2020/425865 від 01 грудня 2020 року, в якій задекларовано митну вартість товару у розмірі відповідно до ціни контракту (основний метод визначення митної вартості).

Як вбачаться з наявних у справі матеріалів та не заперечується сторонами, до вказаної митної декларації з метою підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу такі документи: пакувальний лист від 26 листопада 2020 року, інвойс від 26 листопада 2020 року №EX/HU/260/2020, CMR від 26 листопада 2020 року, сертифікат про походження товару від 27 листопада 2020 року №PL/ME/AR 0013994, рахунок на перевезення від 26 листопада 2020 року №EX/HU/261/2020, прайс-лист від 25 квітня 2020 року, зовнішньоекономічний договір від 01 листопада 2019 року з доповненнями до нього, характеристики товару від 30 листопада 2020 року №30/11-2, копію митної декларації країни відправлення від 27 листопада 2020 року №20PL331020E0709690.

У зв`язку з тим, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених за вказаною декларацією, митним органом було встановлено, що документи, які подані для визначення митної вартості товарів, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також відомостей щодо ціни, що фактично була сплачена, у зв`язку з чим митний орган визнав неможливим підтвердження заявленого позивачем методу визначення митної вартості товарів, відповідачем було запропоновано надати (у разі наявності) додаткові документи згідно з переліком, визначеним статтями 53, 54 Митного кодексу України.

За результатами перевірки наданих позивачем документів відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 01 грудня 2020 року №UA100300/2020/000200/2, згідно з яким митну вартість товару визначено за шостим (резервним) методом визначення митної вартості товарів.

Так, у графі 33 вказаного рішення «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, натомість надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та невідповідності, що не дає можливості впевнитись у достовірності заявленої митної вартості, зокрема, здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів.

Зокрема, прайс-лист не містить інформації щодо валюти розрахунку та умов поставки; відповідно до п. 8.2 контракту від 01 листопада 2019 року №019PL продавець надсилає після відвантаження товару рахунок-проформу, яка не надана до митного оформлення; до митного оформлення не надано документи підтверджують наявність чи відсутність страхування вантажу, тобто документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як страхування; заявлені в митній декларації товари торговельної марки «BRADAS». Надані документи не містять відомостей щодо наявності/відсутності ліцензійних платежів за користування такою торговельною маркою; відповідно до інвойсу від 26 листопада 2020 року №EX/HU/260/2020 загальна вартість товару в PLN становить 179876,49 PLN, в декларації країни відправлення від 27 листопада 2020 року №20PL331020E0709690 загальна сума вартісного показника по всіх позиціях становить 194613,0 PLN.

Відповідачем було запропоновано надати додаткові документи відповідно до статті 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації виробника товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; відомості щодо підтвердження вартості перевезення товару: заявку на перевезення, рахунки, відомості щодо залучення третіх осіб до перевезення.

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач вказав у ньому про визначення митної вартості із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості та рівня митної вартості товару вказано наступне: товар №11 митна декларація від 19 листопада 2020 року №UA100120/2020/637149 (вартість товару згідно джерела інформації 1,93 USD/кг), товар №20 митна декларація від 06 листопада 2020 року №UA500150/2020/209107 (вартість товару згідно джерела інформації 3,87 USD/кг); товар №26 митна декларація від 22 жовтня 2020 року №UA500490/2020/504333 (вартість товару згідно джерела інформації 4,51 USD/кг); товар №27 митна декларація від 08 вересня 2020 року №UA305110/2020/12445 (вартість товару згідно джерела інформації 5,95 USD/кг); товар №29 митна декларація від 02 жовтня 2020 року №UA500020/2020/228825 (вартість товару згідно джерела інформації 3,96 USD/кг); товар №45 митна декларація від 02 вересня 2020 року №UA100040/2020/100030 (вартість товару згідно джерела інформації 8,01 USD/кг).

Вказано також і про здійснення процедури консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів.

За таких обставин, не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI (далі МК України в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31 березня 2015 року у справі №21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16.

Крім цього суд зауважує, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №620/1735/20.

У постанові від 20 березня 2020 року у справі №480/4423/18 Верховний Суд також висловив правову позицію, відповідно до якої неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 МК України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товару відповідач дійшов висновку про те, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, натомість надані на перевірку товаросупровідні документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та невідповідності, що не надало можливості митному органу впевнитись у достовірності заявленої митної вартості, зокрема, здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів.

Суд зазначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (частина четверта статі 9, частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України).

Надаючи оцінку твердженням відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що прайс-лист не містить інформації щодо валюти розрахунку та умов поставки, позивачем не було надано рахунку-проформи на виконання вимог пункту 8.2 контракту від 01 листопада 2019 року, документального підтвердження страхування вантажу, відомостей щодо наявності/відсутності ліцензійних платежів, а також відомостей на спростування суми товару, яка зазначена у митній декларації країни відправлення від 27 листопада 2020 року №20PL331020Е0709690, суд зауважує таке.

Так, відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що наданий для огляду прайс-лист не містить інформації щодо валюти та умов поставки.

До переліку додаткових документів, визначених частиною 3 статті 53 МК України, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Положення статті 53 МК України передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-листа виробника, а й інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема, можна віднести й прайс-лист продавця товару.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Тобто прайс-лист є документом довільної форми і нормами законодавства не встановлено вимог до його форми та змісту. Прайс-листи можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо валюти розрахунку та умов поставки, сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі №815/2443/18.

Крім того суд наголошує, що прайс-лист носить виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо його надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності у декларанта таких документів.

Стосовно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що до митного оформлення не надано рахунок-проформу, суд зазначає, що таким документом є поданий позивачем до митного оформлення інвойс. Доказів того, що рахунок-проформа мала бути подана за чітко встановленою формою (з посиланням на норми законодавства, вимогам яких, на думку митного органу, мав відповідати такий рахунок-проформа), відповідачем до суду не надано.

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 Контракту №019PL від 01 листопада 2019 року (зовнішньоекономічний договір), поставка товару здійснюється на умовах FCA місто Олесно, Польща («Інкотермс-2010») або визначається додатковими письмовими угодами до контракту, або прямо вказуються в рахунках. Завантаження товару проводиться за рахунок Продавця.

Згідно офіційного тлумачення торговельних термінів Міжнародних правил торгівлі ІНКОТЕРМС термін FCA, або Франко перевізник (назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.

Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця.

Отже, зовнішньоекономічним договором (контрактом) та встановленими ним умовами поставки FCA передбачено, що витрати на навантаження/завантаження несе продавець, а тому позивачем не було понесено будь-яких витрат.

Стосовно тверджень митного органу в оскаржуваному рішенні про не підтвердження позивачем відомостей про страхування товару як складової його митної вартості суд наголошує, що позивач у відповіді на відзив звертав увагу на те, що страхування вантажу не проводилось.

Доводи позивача в указаній частині, з огляду на неподання заперечень на відповіді на відзив, відповідачем не спростовані.

Поряд з цим суд зауважує, що у разі, якщо декларант не здійснював страхування вантажу, то він і повинен доводити вказані обставини. Декларант повинен підтвердити лише ті обставини, які пов`язані з витратами, і які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Водночас, якщо митний орган стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а тому, відповідно, витрати на страхування включаються до митної вартості), то він і зобов`язаний довести вказані обставини, чого, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем зроблено не було.

Стосовно тверджень відповідача про ненадання позивачем до митного оформлення доказів на підтвердження наявності/відсутності сплати ліцензійних платежів за користування торгівельною маркою «BRADAS» суд зауважує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було надано належних доказів того, що такі ліцензійні платежі підлягали включенню до митної вартості, а тому доводи митного органу в оскаржуваному рішенні в цій частині є необґрунтованими. Крім того суд наголошує, що визначення терміну поставки FCA не передбачає включення ліцензійних платежів за торгову марку до митної вартості, тобто такі витрати не мають відношення до митного оформлення товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на наявність числової розбіжності в інвойсі від 26 листопада 2020 року №ЕХ/НU/260/2020 та експортної декларації країни відправлення від 27 листопада 2020 року №20РL331020Е0709690 суд зазначає таке.

Так, умовами пункту 6.1 Контракту №019PL від 01 листопада 2019 року встановлено, що валютою контракту є долар США. Інші валюти можуть використовуватися як допоміжні та не мають офіційного значення.

Суд зауважує, що наявні у справі основні документи, якими підтверджується проведена господарська операція з поставки товару та направлення його до митного оформлення при ввезенні та митну територію України, номіновані в доларах США, усі розрахунки з поставки товару також проведені у доларах США. Відповідно, злотий (національна валюта Польщі країни продавця) може використовуватися продавцем як допоміжна інформація у своїх внутрішніх розрахунках, однак для підтвердження митної вартості товару можуть братися до уваги виключно ті документи, в яких вартість товару зазначена в доларах США як валютою розрахунку за зовнішньоекономічним договором (контрактом).

При цьому, як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, вартість товару в доларах США, яка зазначена в митній декларації №UA100300/2020/425865 від 01 грудня 2020 року, повністю співпадає з інвойсом від 27 листопада 2020 року №ЕХ/HU/260/2020, а тому доводи відповідача про наявність розбіжності між ціною інвойсу та ціною митної декларації країни відправлення є безпідставними.

Суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених частиною третьої статті 53 МК України.

Інші виявлені відповідачем недоліки у документах, наданих позивачем є необґрунтованими, оскільки вони не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, та не викликають сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару

Як вказав Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №810/1823/16, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2019 року у справі №810/1479/16 наголосив, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

Наведене, у свою чергу, дає підстави для висновку, що декларант при митному оформленні товару повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, що входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, додаткові витрати все ж таки здійснювалися, то вона і повинна довести наявність цього факту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 06 вересня 2019 року справі №815/2501/18.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено існування обґрунтованих сумнівів щодо складових митної вартості товару, що стосуються, зокрема, витрат по перевезенню (транспортуванню) товару. Надані позивачем документи містять усі відомості щодо заявленої митної вартості та її складових, не мають розбіжностей чи ознак підробки в розумінні положень МК України.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням позивача про подання ним разом з митною декларацією до митного органу усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Крім того суд зазначає, що посилання відповідача на наявність додаткової наявної у нього інформації про митні вартості аналогічного товару у більшому розмірі, які перевозились іншими декларантами, не є доказом заниження позивачем митної вартості товару за умови наявності у нього всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару саме за ціною договору, та за умови, що такі документи не містять у собі розбіжностей, які унеможливлювали би визначення достовірної (реальної) вартості товару.

Навіть за умови обґрунтованого встановлення митним органом різниці в ціні, вказане свідчить лише про наявність підстав для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції, на виконання умов пред`явлено товари для митного оформлення.

Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних товарів згідно з аналізу цінової інформації митного органу не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Крім цього суд зауважує, що відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Проте всупереч наведеному в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 01 грудня 2020 року відповідачем не наведено пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що, на переконання суду, вказує про безпідставність та необґрунтованість застосування іншого методу визначення митної вартості товарів декларанта.

Суд наголошує, що різниця між митною вартістю товару, задекларованого позивачем, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались ним же чи іншими особами у попередніх періодах, не може свідчити про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.02.2019 року у справі №805/2713/16-а та підтриманою у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі №280/1824/19.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17 (№К/9901/16592/18).

Крім того у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №815/228/17 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Обов`язок декларанта при визначенні митної вартості оцінюваних товарів за першим методом з дотриманням статті 58 МК України обумовлює визначення ціни товару митним органом саме шляхом порівняння.

Відповідно до статті 59 МК України разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Навіть за умови обґрунтованого встановлення митним органом різниці в ціні, вказане свідчить лише про наявність підстав для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції, на виконання умов пред`явлено товари для митного оформлення.

Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних товарів згідно з аналізом цінової інформації митного органу не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Відповідно до частини четвертої 64 МК України у разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Отже, при коригуванні митної вартості товару саме митний орган повинен довести, що в митній декларації, яка була врахована при визначенні митної вартості належного позивачу товару, така ціна товарів хоча й відкоригована, однак відповідала всім параметрам товару, який підлягав розмитненню у даних спірних відносинах.

Наведене дає суду підстави для висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийнятого оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000200/2 від 01 грудня 2020 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні цього спору судом також було взято до уваги і висновки Шостого апеляційного адміністративного суду у постановах з аналогічних правовідносин між тими самими сторонами, зокрема, у справах №640/12710/20 (постанова від 26 жовтня 2021 року), №640/24974/21 (постанова від 27 квітня 2022 року).

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість позивач довів незаконність оскаржуваного рішення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі платіжного доручення №153 від 04 грудня 2020 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000200/2 від 01 грудня 2020 року.

Стягнути з Київської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» судові витрати у виді судового збору в розмірі 2102 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» (вул. Тимофія Строкача, 1, м. Київ, ), відповідач Київська митниця (відокремлений підрозділ Державної митної служби України, код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8-А).

Суддя О.П. Лелюк