Справа № 520/33959/25
Суддя: Семененко М.О.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 квітня 2026 р.Справа № 520/33959/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Семененко М.О.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Господарського суду Луганської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року по справі № 520/33959/25

за позовом Господарського суду Луганської області

до Харківської обласної військової адміністрації в особі Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 залишено без задоволення адміністративний позов Господарського суду Луганської області до Харківської обласної військової адміністрації в особі Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

На зазначене рішення Господарським судом Луганської області подано апеляційну скаргу, в якій заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначає, що Господарський суд Луганської області є бюджетною установою та фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету через Державну судову адміністрацію України. На 2026 рік у кошторисі суду не передбачено видатків на сплату судового збору, оскільки відповідна потреба виникла лише в березні 2026 року. У зв`язку з цим, суд об`єктивно позбавлений можливості сплатити судовий збір у встановлений строк. Скаржник звернувся до ДСА України з проханням про виділення додаткового фінансування, однак на момент подання апеляційної скарги такі кошти ще не отримані, тоді як строк на апеляційне оскарження спливає. Крім того, скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.01.2026 у справі №925/1293/19, відповідно до яких висновок судів про неможливість застосування статті 8 ЗАкону України "Про судовий збір" до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ - не відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступні для права на судовий захист. Також зазначає, що предмет спору пов`язаний із захистом житлових прав, оскільки майно (службове житло), яке є предметом справи, використовується для забезпечення житлових потреб працівників суду, зокрема внутрішньо переміщених осіб, тобто має чітко визначене соціально-житлове призначення. У зв`язку з викладеним скаржник просить суд відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Перевіривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що таке не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Колегія суддів зазначає, що позивач є юридичною особою, яка має власні рахунки. Належних доказів того, що на цей час на рахунках Господарського суду Луганської області відсутні достатні кошти для сплати судового збору матеріали апеляційної скарги не містять та заявником таких доказів не надано.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини пов`язані з відсутністю у скаржника коштів не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши клопотання Господарського суду Луганської області про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки вказані скаржником обставини не є підставами відстрочення сплати судового збору та не підтверджені жодними належними та допустимим доказами.

Також, посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі №925/1293/19 від 21.01.2026 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки наведені у ній висновки сформульовані за інших фактичних обставин справи, які не є подібними до обставин цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання Господарського суду Луганської області про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 73, 74, 133 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Господарського суду Луганської області про відстрочення сплати судового збору у справі № 520/33959/25 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Семененко М.О.
Судді Подобайло З.Г. Чалий І.С.