Справа № 380/5221/25
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/5221/25 пров. № А/857/29999/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, прийняте суддею Брильовським Р.М. у м. Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області (далі відповідач 1), ГУ ПФУ в Сумській області (далі відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 24.01.2025 № 40 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), зарахувавши при цьому до його страхового (загального) стажу період роботи з 15.10.1986 по 08.02.1991 та з 10.02.1991 по 11.10.1995, з врахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 15.10.1986 по 08.02.1991 в пільговому обчисленні один рік роботи за один рік шість місяців стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.10.1986.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 24.01.2025 № 40 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового (загального) стажу період роботи з 15.10.1986 по 08.02.1991 та з 10.02.1991 по 11.10.1995, з врахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 15.10.1986 по 31.12.1990 в пільговому обчисленні один рік роботи за один рік шість місяців стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.10.1986; зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Суд виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд відхилив доводи пенсійного органу про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.02.1991 по 11.10.1995, оскільки дописано дату звільнення з роботи та номер наказу на звільнення, враховуючи те, що працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу.

Щодо позовної вимоги зобов`язати зарахувати до страхового (загального) стажу позивача період роботи з врахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 15.10.1986 по 08.02.1991 в пільговому обчисленні один рік роботи за один рік шість місяців стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.10.1986, то зарахування періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі у пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік і шість місяців можливе лише щодо періодів роботи до 01.01.1991.

Суд звернув увагу на те, що дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Сумській області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Львівській області та ГУ ПФУ в Сумській області подали апеляційні скарги. Вважають, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ГУ ПФУ у Львівській області у своїй апеляційній скарзі щодо врахування періодів роботи позивача в кратному розмірі зазначає, що за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі.

У трудових книжках працівників, які уклали такі договори, може бути проставлений спеціальний штамп, у якому зазначено період, на який працівник уклав (продовжив) строковий трудовий договір.

Такий штамп є підставою для зарахування цього періоду до загального стажу роботи в пільговому обчисленні.

У трудовій книжці позивача немає спеціального штампа, де було би зазначено період, на який укладався трудовий договір, та пільги з обчислення стажу.

Також позивачем, не надано трудових договорів про періоди роботи в районах Крайньої Півночі або довідки, яка підтверджує період роботи в районі Крайньої Півночі, укладання строкових договорів та поширення на нього пільг з обчислення стажу.

Посилання позивача на наявність запису у трудовій книжці про роботу у районах Крайньої Півночі не є підставою для проведення зарахування стажу у півторакратному розмірі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

ГУ ПФУ в Сумській області в апеляційній скарзі зазначає, що підставою відмови у призначенні пенсії за віком є не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.10.1986 по 08.02.1991, оскільки відсутня інформація про призначення пенсії заявникові в іншій державі згідно ст. 24 і Закону №1058-IV та запис про звільнення з роботи завірений нечитабельною печаткою та періоду роботи з 10.02.1991 по 11.10.1995, оскільки дописано дату звільнення з роботи та номер наказу на звільнення.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 17.01.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі як і раніше Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 24.01.2025 № 40 відмовлено в призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону №1058-IV та зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу за даними трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані періоди роботи: з 15.10.1986 по 08.02.1991, оскільки відсутня інформація про призначення пенсії заявникові в іншій державі згідно ст. 24 і Закону №1058-IV та запис про звільнення з роботи завірений не читабельною печаткою; з 10.02.1991 по 11.10.1995, оскільки дописано дату звільнення з роботи та номер і дату наказу на звільнення з роботи.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-IV.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Судом першої інстанції встановлено, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досяг 60-річного віку.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі як і раніше - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Судом відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 02.10.1986 встановлено, що позивач працював:

- з 15.10.1986 по 24.08.1987 на посаді штукатура-маляра другого розряду Спеціалізованого управління № 87 треста Когалим Нєфтє Газ Строй на посаді штукатура-маляра другого розряду (запис №6);

- з 25.08.1987 по 08.02.1991 на посаді тесляра, стропальника СУ № 23 треста Когалим Нєфтє Газ Строй на посаді штукатура-маляра другого розряду (записи №№8, 12);

- з 10.02.1991 по 11.10.1995 на посаді столяра 4 розряду в кооперативі «Ремонтно-будівельний».

З приводу покликання апелянтів на не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.02.1991 по 11.10.1995, оскільки дописано дату звільнення з роботи та номер наказу на звільнення, то апеляційний суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Щодо покликання ГУ ПФУ в Сумській області на не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.10.1986 по 08.02.1991, оскільки відсутня інформація про призначення пенсії заявникові в іншій державі згідно ст. 24 і Закону № 1058, то колегія суддів зазначає наступне.

За частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У даному випадку судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу.

Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зарахування до страхового стажу позивача період його роботи з 10.02.1991 по 11.10.1995.

З приводу позовної вимоги про зарахування до страхового (загального) стажу позивача період роботи з врахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 15.10.1986 по 08.02.1991 в пільговому обчисленні один рік роботи за один рік шість місяців стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.10.1986, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За змістом вказаної норми пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16 грудня 1967, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Сторони не заперечують, що м.Когалим Сугрутського району Тюменської області відноситься до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом д пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

При цьому, пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

З огляду на вищевказані положення, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 в справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 в справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 по справі № 352/1612/15а, від 10 вересня 2019 по справі № 348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 по справі № 265/6105/16-а.

ОСОБА_1 працював в м. Когалим Сургутського району Тюменської області, місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 02.10.1986.

Водночас, Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

Такі висновки узгоджуються і з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 676/7065/14-а, від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а, від 14.03.2023 у справі № 160/20914/21.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи з 15.10.1986 по 31.12.1990.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі №380/5221/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш