Справа № 420/6447/26
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6447/26
У Х В А Л А

14 квітня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 09.03.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Військова частина НОМЕР_4 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_6 щодо несплати єдиного внеску та невнесення відомостей до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України за ОСОБА_1 , як за застраховану особу, та провести нарахування та сплату страхових внесків за застраховану особу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за період з 09.01.2023 по 23.01.2023, та подати відповідні звіти про нарахування та сплату єдиного внеску за період з 09.01.2023 по 23.01.2023 відобразити у відповідній довідці відповідного періоду та подати відповідну звітність про нарахування та сплату єдиного внеску відповідного періоду, а також загальний страховий стаж проходження служби в ЗСУ за весь період служби з 09.01.2023 по 23.01.2023 за цей період за застраховану особу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 солідарно провести нарахування та сплату страхових внесків за ОСОБА_1 , як за застраховану особу за період з 09.01.2023 по 23.01.2023, подати відповідні звіти про нарахування та сплату єдиного внеску за застраховану особу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та сплатити страхові внески за застраховану особу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та відобразити у відповідній довідці за 09.01.2023 по 23.01.2023, а також - загальний страховий стаж за період проходження служби у ЗСУ за період служби з 09.01.2023 по 23.01.2023 та подати відповідну звітність про нарахування та сплату єдиного внеску за весь період до Пенсійного фонду України;

3. Визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_2 щодо невнесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_7 від 23.01.2023 № 23 в частині вислуги років солдата ОСОБА_1 ;

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_6 внести змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.01.2023 № 23 стосовно солдата ОСОБА_1 та викласти у такій редакції: календарна вислуга років станом на 23 січня 2023 - 19 років 08 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні 0 років 08 місяців 08 днів, загальна вислуга років - 20 років 04 місяці 25 днів;

5. Визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 09.01.2023 по 23.01.2023 ОСОБА_1 ;

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести ненарахування та виплату грошового забезпечення за період з 09.01.2023 по 23.01.2023 ОСОБА_1 ;

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо утримання єдиного соціального внеску з грошового забезпечення за період з 23.01.2023 по 29.10.2024 суми у розмірі 97 804,78 грн. з ОСОБА_1 ;

8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести виплату єдиного соціального внеску утриманого за період з 23.01.2023 по 29.10.2024 у розмірі 97 804,78 грн. з грошового забезпечення за період з 09.01.2023 по 23.01.2023 ОСОБА_1 , із відображенням відповідних відомостей у звітності до органів Пенсійного фонду України.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 09.01.2023 по 26.12.2025. Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_8 (п. 9), на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» позивач був призваний на військову службу за загальною мобілізацією з 09.01.2023, що також підтверджується витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 8 від 09.01.2023.

Згідно з п. 11 військового квитка 23.01.2023 позивача було переведено до військової частини НОМЕР_2 . Подальше проходження військової служби здійснювалося таким чином: з 31.10.2024 - переведено до військової частини НОМЕР_9 ; 3 02.12.2024 до військової частини НОМЕР_10 ; з 31.03.2025 - повторно переведено до військової частини НОМЕР_9 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_9 від 12.12.2025 № 290-PC позивача звільнено з військової служби у відставку з 26.12.2025 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_9 від 26.12.2025 № 367 позивача з 26.12.2025 виключено зі списків особового складу частини. Вислуга років на день звільнення визначена у календарному обчисленні 23 роки 01 місяць 14 днів, у пільговому обчисленні - 00 років 00 місяців 00 днів.

Згідно з відомостями Пенсійного фонду України (форма ОК-5) встановлено, що позивачу У 2023 році грошове забезпечення нараховувалося та виплачувалося військовою частиною НОМЕР_4 лише частково, а саме: за січень 2023 року - 9 діб; за лютий 2023 року - 28 діб; за березень 2023 року - 31 добу. Водночас, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, позивачу у січні 2023 року: доходи не нараховувалися та не виплачувалися взагалі; податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не нараховувалися і не сплачувалися. Нарахування та виплати грошового забезпечення здійснювалися військовою частиною НОМЕР_4 лише з лютого по 30.04.2023. Крім того, встановлено, що військовою частиною НОМЕР_2 нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалися з квітня 2023 року по листопад 2024 року включно. Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_4 від 22.01.2026 № 185 (отриманою 09.02.2026), відповідальність за достовірність та правильність нарахування грошового забезпечення, податків і зборів, а також подання звітності до ДПС та ПФУ, покладається на службових осіб військової частини НОМЕР_6 . Разом з тим, відповідно до даних вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України, у Реєстрі застрахованих осіб відсутні повні та достовірні відомості про страховий стаж за період проходження військової служби, зокрема: за січень 2023 року відображено лише 9 днів страхового стажу, тоді як фактично підлягає зарахуванню 22 дні.

Також, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_9 від 26.12.2025 № 367, станом на дату звільнення 26.12.2025 - вислуга років визначена таким чином: у календарному обчисленні - 23 роки 01 місяць 14 днів; у пільговому обчисленні - 0 років 0 місяців 0 днів; загальна вислуга років - не визначена. Згідно з указаними документами, станом на 09.01.2023 вислуга років позивача складала: календарна - 19 років 08 місяців 02 дні; пільгова - 00 років 08 місяців 08 днів; загальна - 20 років 04 місяці 09 днів. Станом на 26.12.2025 вислуга років мала складати: календарна - 22 роки 07 місяців 20 днів; пільгова - 00 років 08 місяців 08 днів; загальна - 23 роки 03 місяці 28 днів.

Таким чином, відповідачем безпідставно не враховано період проходження військової служби з 09.01.2023 по 22.01.2023 (15 діб), оскільки позивач був призваний на військову службу за загальною мобілізацією з 09.01.2023 на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 № 8 від 09.01.2023. - Крім того, відповідачем неправильно визначено пільгову вислугу років 0 років 06 місяців 07 днів замість 0 років 08 місяців 08 днів.

Вважаючи таку бездіяльність позивача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 11.03.2026 постановлено залишити позову заяву без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду

- оформленої належним чином позовної заяви, відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в якій має бути зазначено наявність чи відсутність самостійних вимог щодо предмету спору третьої особи та на стороні позивача чи відповідача вона виступає.

12.03.2026 від позивача надійшла заява (вх. №27365/26) про долучення в якості додатку позовної заяви в новій редакції у кількості 3 екземпляри, в якій Військову частину НОМЕР_4 визначено в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача.

Ухвалою судді від 16.03.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

30.03.2026 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява (вх. №ЕС/34495/26), в якій просить позовну заяву залишити без розгляду зазначивши, що позивач ОСОБА_1 під час виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 та переміщення до військової частини НОМЕР_9 мав можливість ознайомитись з усіма фінансовими документами щодо його грошового забезпечення, наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 23.01.2023 № 23 і 29.10.2024 року повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав (у разі наявності).

До 11.12.2025 строк звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору встановлювався ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та становив 3 місяці. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025, зазначена норма була визнана неконституційною та втратила чинність. Отже, з 11.12.2025 у зв`язку з визнанням неконституційною спеціальної норми права, має застосовуватись загальна норма щодо строку звернення до суду, а строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи (зокрема і про вирішення трудового спору) встановлюється ст. 122 КАС України. Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із зазначених норм, встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, але позивач міг і повинен був дізнатися про можливе порушення (у разі наявності) своїх прав ще під час нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 23.01.2023 по 29.10.2024. Таким чином пройшло більше 1 року і 4 місяців з моменту коли позивач міг і повинен був дізнатись (з 29.10.2024) про можливе порушення своїх прав під час нарахування та виплати грошового забезпечення. Позивач звернувся з позовом до суду лише 05.03.2026. Таким чином, пройшло більше 1 року і 4 місяців з дня звільнення позивача з Військової частини НОМЕР_2 (29.10.2024 року згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2024 № 305), тобто з моменту, коли позивач повинен був дізнатися про можливе порушення своїх прав (у разі наявності) до моменту звернення його з позовом до суду, позивачем не подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду та не обґрунтовано належними доказами поважність пропуску строку на звернення до суду, внаслідок чого, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою суду від 03.04.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 5-денний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку або надати докази того, що строк звернення до суду не пропущено; обґрунтування змісту і характеру якого саме порушеного права (інтересу) позивача з якого часу і у порушення яких нормативно-правових актів допущено яким саме відповідачем; копії власного звернення Позивача до роботодавця у спірному періоді (з 09.01.2023 по 23.01.2023); обґрунтувати обраний спосіб захисту відповідно до ст.5 КАС України щодо протиправних дій і вимог зобов`язального характеру; повідомлення: з якою саме датою пов`язує початок перебігу строку звернення до суду із даним позовом кожною військовою частиною (роботодавцем колишнім роботодавцем, правонаступником) щодо підстав для нарахування грошового забезпечення.

07.04.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №37864/26) з проханням визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити вказаним строк, зазначивши наступне.

Фактично про порушення своїх прав дізнався лише у лютому-березні 2026 року, а саме після отримання: відповіді військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2026 №287 (отримано 12.02.2026) на звернення від 17.01.2026; відповіді від 02.03.2026 №416 (отримано 06.03.2026, трекінг відстеження поштового відправлення ПАТ Укрпошта 843) на звернення ПОЗИВАЧА від 09.02.2026. Відповідно до відповіді відповідача за №416 від 02.03.2026 року з якої стало відомо про внесення змін до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.02.2026 № 58 внесенні зміни до Наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 23.01.2023 №23, від 29.10.2024 №23 щодо вислуги років. Саме з цього моменту позивач отримав об`єктивну інформацію про: неправильне визначення вислуги років; факт внесення змін до наказів через понад 3 роки; відсутність забезпечення.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до наступних висновків.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Як було зазначено судом, правовідносини щодо несплати страхових внесків та відображення відповідних відомостей у Реєстрі застрахованих осіб за своєю правовою природою є публічно-правовими, оскільки виникають у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування між страхувальником (роботодавцем) та Пенсійним фондом України як органом, відповідальним за ведення персоніфікованого обліку.

Внаслідок чого невиконання страхувальником обов`язку по внесенню індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час періоду трудової діяльності.

Враховуючи, що про неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_2 зобов`язань щодо сплати страхових внесків за застраховану особу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за період з 09.01.2023 по 23.01.2023 ОСОБА_1 та щодо невірного обрахунку вислуги років стало відомо з відповіді на звернення позивача від військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2026 та від 02.03.2026, відтак строк в даному випадку пропущений з поважних причин.

З огляду на викладене, причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем у клопотанні, слід визнати поважними, а строк звернення до суду поновити, оскільки після отримання відповідних доказів позивач не допустив зволікання та звернувся до суду з вказаним позовом.

З урахуванням викладеного заява відповідача Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 171 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Відтак, оскільки недоліки позовної заяви у строк, встановлений ухвалою суду від 03.04.2026 про залишення позовної заяви без руху, усунуті, тому розгляд справи необхідно продовжити.

Керуючись ст.ст. 12, 160, 161, 171, 248, 257, 262, 268-269 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 (вх. №37864/26 від 07.04.2026) про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску та поновити пропущений строк звернення до суду ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_4 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

У задоволенні заяви представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 (вх. №ЕС/34495/26 від 30.03.2026) про залишення позову без розгляду відмовити.

Продовжити розгляд справи №420/6447/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_4 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА