Справа № 640/20418/19
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 квітня 2026 року

м. Київ

справа №640/20418/19

адміністративне провадження № К/990/8637/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 640/20418/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2019:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 8.510.021,25 грн, з яких 6.808.017,00 грн. - зобов`язання, 1.702.004,25 грн. - штрафні санкції,

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2.338.710,00 грн., з яких 1.870.968,00 грн. - зобов`язання, 467.742,00 грн. - штрафні санкції,

- №000201507, яким зменшено, суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 3.267.776,00 грн. і застосовано штрафні санкції в розмірі 1.633.888,00 грн.,

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 1.679.817,00 грн.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 25.02.2026 надійшла касаційна скарга Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 640/20418/19. Касаційну скаргу подано третє, попередні скарги на вказані судові рішення повернуто ухвалами Верховного Суду від 30.12.2025, від 09.02.2026, внаслідок не викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків, шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження і для належного викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, скаржником надіслано заяву про поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою, яка обґрунтована тим, що повторне звернення з касаційною скаргою відбулось без зайвих зволікань та в найкоротший термін (враховуючи введення воєнного стану на території України та постійні повітряні тривоги у м. Харкові), тоді, як повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника процесуального права на повторне звернення з касаційною скаргою в порядку, встановленому законом, після усунення її недоліків.

Усуваючи недоліки касаційної скарги в частині підстав касаційного оскарження, скаржником вказано пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО № 11 "Зобов`язання", п. 5 П(С) БО № 15 "Дохід", підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України у подібних складних правовідносинах, які характеризуються встановленим актом перевірки заниженням платником податків доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку на вартість безоплатно отриманих активів від невстановлених осіб, які фактично оприбутковано на склад підприємства з метою їх подальшого використання у виробництві, що пов`язано із не підтвердженням актом перевірки реальності проведених господарських операцій платника із контрагентами.

Контролюючим органом зазначено, що судами попередніх інстанцій в мотивувальній частині оскаржуваних рішеннях залишено поза увагою та не застосовано вказані вимоги законодавства внаслідок чого судами проігноровано встановлене актом перевірки порушення в частині заниження іншого операційного доходу на суму безоплатно отриманих активів від спірних контрагентів.

На думку податкового органу, у разі набуття платником податків у власність безоплатно отриманого товару від невстановлених постачальників, без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання, платник податків повинен відобразити відповідну суму активів в звіті про фінансові результати за Формою №2: р. 2120 «Інший операційний дохід».

Також скаржником знову вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зауважено, що суд першої та апеляційної інстанції у справі №620/20418/19 застосував норму п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 826/14264/13-а щодо дослідження реальності здійснення господарських операцій (за суб`єктним складом та предметом спору). Тоді, як за доводами скаржника, застосовані судом апеляційної інстанції висновки, викладені в постановах Верховного Суду не є подібними правовідносинам у даній справі.

Так, переходячи до питання поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначав скаржнику, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Водночас приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України, в тому числі щодо належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало неналежне викладення скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.

Проте доводи уточненої касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження відповідно до пунктів 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху є подібними до викладених в попередньо поданих касаційних скаргах та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи і не усувають недоліків, про які було зауважено в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2026, якою касаційну скаргу було залишено без руху.

Зокрема, контролюючим органом проігноровано зауваження Верховного Суду, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права з умовним посиланням на суб`єктний склад і предмет позову, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

Тоді, як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судами попередніх інстанцій досліджено наявні в матеріалах справи видаткові накладні, податкові накладні; експрес-накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, картки складського обліку матеріалів, які в сукупності підтверджують виконання договорів поставки, зроблено висновки, що реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану повністю підтверджуються первинними та іншими документами, враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.05.2024 у справі №826/9244/16, від 02.08.2022 у справі №640/14930/20, від 09.11.2021 у справі №600/1083/20-а, від 05.01.2021 у справі №820/1124/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (в контексті оцінки реальності господарських операцій за сукупністю доказів у справі; принципу індивідуальної відповідальності платника; статусу отриманої податкової інформації, як критерій оцінки реальності господарських операцій та ін). Судами зроблено висновок, що всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, контролюючим органом на підтвердження нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами будь-яких вироків суду надано не було; ДП "АВІАКОН" правомірно віднесло до податкового кредиту податок на додану вартість в розмірі 6796600,22 грн. сплачений в ціні товару, і як наслідок, має праве на отримання бюджетного відшкодування як на рахунок у банку, так і в рахунок зарахування даної суми до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, а також правильно визначило фінансовий результат діяльності підприємства до оподаткування податком на прибуток по господарським операціям з ТОВ "ПРОМЕЛЕКТРОНІКА" та ТОВ "АВІА ТЕХКОНТАКТ".

Верховний Суд зауважує, що посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись повторно до суду з касаційною скаргою, скаржник не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги.

Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.

Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про поновлення строку касаційного оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 640/20418/19.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі № 640/20418/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва Р.Ф. Ханова В.П. Юрченко