Справа № 480/7842/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 480/7842/24

провадження № К/990/43063/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Желєзного І. В.

розглянув у попередньому судовому засіданні у суді касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року, ухваленого у складі головуючого судді Савицької Н. В., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Подобайло З. Г., суддів: Чалого І. С., Ральченка І. М.

І. Суть спору

1. У вересні 2024 року Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" (далі - ПАТ "Сумихімпром") звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ ДВС), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Управління), за участю третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:

1.1. визнати бездіяльність Відділу ДВС в особі головного державного виконавця Ричкаль С. П. щодо незупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 16 серпня 2024 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» протиправною;

1.2. зобов`язати Відділ ДВС зупинити виконавчі дії у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 16 серпня 2024 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

2. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на виконанні у Відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження АСВП № НОМЕР_4, об`єднане 04 лютого 2013 року, про стягнення заборгованості з ПАТ "Сумихімпром".

В подальшому 21 серпня 2024 року позивач відповідно до вимог частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII) звернувся до Відділу ДВС із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, а саме у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, у зв`язку з наявністю підстав, передбачених пунктом 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ.

Однак, відповідач у строк, встановлений частиною другою статті 34 Закону № 1404-VІІІ, будь-яких рішень на підставі поданої ПАТ "Сумихімпром" заяви не ухвалив.

Вважаючи бездіяльність Відділу ДВС, яка полягла у незупиненні виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4 протиправною, ПАТ "Сумихімпром" звернулось до суду з цим позовом.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. На виконанні у Відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження АСВП НОМЕР_4, об`єднане 04 лютого 2013 року, про стягнення заборгованості з ПАТ "Сумихімпром".

4. До Відділу ДВС надійшли виконавчі документи, а саме:

наказ № 591/6445/24, виданий 22 липня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , на користь ОСОБА_2 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 126233,77 грн, а також середній заробіток за період з 16 квітня 2024 року по 21 червня 2024 року (49 робочих дні х 1096, 00 грн) у розмірі 53704,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн;

наказ № 591/6312/24, виданий 11 липня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 в сумі 22785,32 грн;

наказ № 591/7364/24 виданий 13 серпня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , на користь ОСОБА_3 , нараховану, але невиплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 40548,00 грн.

5. 16 серпня 2024 року державним виконавцем відповідно до статей 3, 4, 24, 26, 27 Закону № 1404-VIII винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання вищевказаних виконавчих документів ВП № НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_3.

6. Цього ж дня вказані виконавчі провадження відповідно до вимог частини першої статті 30 Закону № 1404-VIII та абзацу 2 пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, приєднані до складу зведеного виконавчого провадження АСВП НОМЕР_4, об`єднаного 04 лютого 2013 року, про стягнення заборгованості з ПАТ "Сумихімпром".

7. 21 серпня 2024 року від боржника надійшла заява про зупинення вищевказаних виконавчих документів у ВП № НОМЕР_2, ВП НОМЕР_1, ВП НОМЕР_3 у зв`язку з тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» включено ПАТ "Сумихімпром" () до об`єктів великої приватизації.

8. За результатами розгляду вищевказаної заяви Відділом ДВС 22 серпня 2024 року підготовлена відповідь про відсутність підстав для зупинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, а саме у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, яка 23 серпня 2024 року направлена на електронну адресу боржника ПАТ "Сумихімпром": (а.с.155-158).

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

9. Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 12 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, в позові відмовив.

10. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець правомірно вказав на відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, які перебувають у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, оскільки втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації.

11. Зазначена позиція підтримана Другим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

12. Представник ПАТ "Сумихімпром" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої, підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Так, автор скарги вказує на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків щодо питання застосування пункту 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 та у постановах Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі 910/17385/19, від 25 травня 2023 року у справі № 904/11045/15, від 17 січня 2023 року у справі № 904/1182/20, від 15 травня 2024 року у справі № 906/136/23.

13. За наслідками автоматичного розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Мартинюк Н. М., судді: Жук А. В., Загороднюк А. Г.

Верховний Суд ухвалою від 19 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження за скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мартинюк Н. М. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл цієї справи, за результатами якого ця справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Смокович М. І., судді: Білак М. В., Желєзний І. В.

14. Представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

15. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

18. За приписами пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

19. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

20. Згідно із частиною першою 13 зазначеного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

21. Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону № 1404-VIII.

Так, пунктом 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

22. У статті 35 вказаного Закону визначені строки зупинення вчинення виконавчих дій та у частині 7 цієї норми передбачено, що У випадку, передбаченому пунктом 12 частини 1статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

23. За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

24. Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

25. Відповідно до статті 30 Закону № 1404-VIII, якою врегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

VI. Позиція Верховного Суду

26. Отже, законодавство не передбачає порядку розгляду скарг при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що саме в таких випадках (оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій) згідно з частиною першою статті 287 КАС України відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17, від 17 жовтня 2018 року у справах № 927/395/13, № 5028/16/2/2012, від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 808/2265/16 та від 10 квітня 2019 року у справі № 908/2520/16.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

27. У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли з приводу незупинення відповідачем на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4, в якому містяться виконавчі провадження №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

28. Так, до вказаного зведеного виконавчого провадження входять такі виконавчі документи:

наказ № 591/6445/24, виданий 22 липня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , на користь ОСОБА_2 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 126233,77 грн, а також середній заробіток за період з 16 квітня 2024 року по 21 червня 2024 року (49 робочих дні х 1096, 00 грн) у розмірі 53704,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн;

наказ № 591/6312/24, виданий 11 липня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", 40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 в сумі 22785,32 грн;

наказ № 591/7364/24 виданий 13 серпня 2024 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ПАТ "Сумихімпром", місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, , на користь ОСОБА_3 , нараховану, але невиплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 40548,00 грн.

29. Отже, вказані виконавчі документи стосуються стягнення на користь фізичних осіб заробітної плати та належних сум у зв`язку зі звільненням.

30. Аналіз наведених норм права свідчить, що установлена статтею 129-1 Конституції України обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

При цьому умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ.

31. Таким чином, законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства.

32. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

33. Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

34. Повертаючись до обставин цієї справи, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у позові, застосували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23.

35. Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 335/1961/23, яка стосувалась тривалого невиконання рішення суду про стягнення на користь фізичної особи заробітної плати та належних сум у зв`язку зі звільненням, не застосовував норму права - пункт 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ.

Крім того Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив 26 червня 2024 року ухвалу у справі № 335/1961/23 про звернення до Пленуму Верховного Суду для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності (відповідності Конституції України) пункту 12 частини 1 статті 34 Закону № 1404-VІІІ, вважаючи вказану норму такою, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині другій статті 19, частинам першій, другій статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частинам першій, другій статті 129-1 Конституції України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 06 вересня 2024 № 12 вирішено звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ.

Станом на час розгляду цієї справи (№ 480/7842/24) подання щодо конституційності пункту 12 частини першої статті 34 Закону № 1404-VІІІ Конституційним Судом України не вирішено.

36. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

37. Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

38. У доводах касаційної скарги автор вказує на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16.

39. Натомість з такими висновками погодитися не можна, оскільки у наведеній справі були встановлені відмінні обставини справи від обставин, встановлених у справі, яка переглядається.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків на підставі аналізу конкретних обставин, які склалися у справі № 908/1525/16, предметом якої було стягнення заборгованості за господарським договором та не наводила конкретних правових висновків щодо правильності застосування норм матеріального права, які б можна було врахувати у цій справі.

40. Водночас у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій застосували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23 у правовідносинах, які стосувались стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням фізичної особи у контексті статті 43 Конституції України, а не стягнення заборгованості з господарського правочину як у справі № 908/1525/16, на яку вказує автор касаційної скарги.

41. Враховуючи висновки, які викладені Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 335/1961/23, суди першої та апеляційної інстанції констатували, що зупинення виконавчих проваджень на підставі пункту 12 частини статті 34 Закону № 1404-VІІІ, відкритих на виконання судових рішень про стягнення заборгованості, що виникає з трудових правовідносин, є втручанням держави у право на мирне володіння майном, яке у цьому випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знеціненню активів підприємств, що підлягають приватизації.

42. За таких обставин та правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

43. Варто також зазначити, що застосування правових позицій Верховного Суду має здійснюватися на підставі ретельної оцінки обставин справи. Висновки ж Верховного Суду, викладені у постановах від 22 березня 2024 року у справі 910/17385/19, від 25 травня 2023 року у справі № 904/11045/15, від 17 січня 2023 року у справі № 904/1182/20, від 15 травня 2024 року у справі № 906/136/23, на які посилається автор касаційної скарги, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, а тому не підлягають застосуванню.

44. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

45. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

46. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

47. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" залишити без задоволення.

2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 480/7842/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

І. В. Желєзний