Справа № 620/8523/25
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

15 квітня 2026 року

м. Київ

справа №620/8523/25

адміністративне провадження №К/990/11869/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі № 620/8523/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України щодо ненадання позивачу чіткої відповіді на питання, поставлені у зверненні до Міністра соціальної політики та Голови правління Пенсійного фонду України від 29.05.2025;

визнати протиправною відмову у виплаті пенсії за минулий час відповідно до рішень судів за період з 01.01.2016 по 31.01.2024;

стягнути з Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю на користь позивача, грошову заборгованість за період з 01.01.2016 по 31.01.2024 у розмірі 2655268,02 грн, відповідно до наданих документів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 27.10.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026, у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Верховний Суд ухвалою від 02.04.2026 касаційну скаргу позивача залишив без руху на підставі частини другої статті 332 КАС України та надав скаржнику десятиденний строк з дня вручення йому ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення недоліків, а саме, конкретизувати підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

07.04.2026 до Верховного Суду на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 02.04.2026 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, у якій скаржник наводить підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Дослідивши зміст касаційної скарги та врахувавши заяву про усунення недоліків касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, яке передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення у цій справі не застосували положення частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) та не врахували висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 01.12.2020 у справі №465/273/16-а, у якому наведено, що реалізація права на отримання додаткової винагороди передбачає певну послідовність дій та рішень: звернення особи до повноваженого органу; перевірку наявності у неї права на відповідну виплату; розрахунок її розміру; прийняття рішення про призначення пенсії чи соціальної допомоги; проведення виплати. Спір може виникнути на будь-якій стадії правовідносин. Якщо спір виник щодо неправомірної, на думку позивача, відмови у призначенні додаткової винагороди або неправильного визначення її розміру, належним способом захисту є зобов`язання вчинити дії - нарахувати і виплатити відповідну виплату. При цьому немає підстав стягувати відповідну суму, оскільки рішенням відповідного органу її ще не призначено. Якщо виплату призначено, конкретний обсяг заборгованості державного органу - боржника перед позивачем встановлений і не є предметом спору (визнається сторонами), а заборгованість виникла внаслідок протиправної бездіяльності боржника, наприклад, затримки виплати вже нарахованих коштів, або якщо сума заборгованості встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а суб`єкт владних повноважень не здійснює виплати, належним способом захисту порушених прав є стягнення коштів у встановленому розмірі на користь позивача. Конкретний спосіб захисту визначає позивач.

Позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення у цій справі, не застосували положення статті 78 КАС України, статей 1166 та 1173 Цивільного кодексу України, щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок неправомірної поведінки відповідачів щодо невиплати пенсії, встановленої рішенням судів про перерахунок та виплату пенсії у справах №620/7499/21, №620/7591/22, 620/9954/21, 620/1888/24.

Скаржник звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Наведені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне здійснити касаційний перегляд судових рішень попередніх інстанцій у цій справі.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Перешкоди для прийняття касаційної скарги до провадження Верховним Судом та відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 334 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 у справі №620/8523/25.

Витребувати справу №620/8523/25 із Чернігівського окружного адміністративного суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб