Справа № 640/20672/22
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

15 квітня 2026 року

м. Київ

справа №640/20672/22

адміністративне провадження №К/990/13288/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва" про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, за участю третьої особи - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва", в якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.03.2020, оформленого протоколом №13, в частині дії на загально-будинкове неподільне майно співвласників будинку, який застосовано до власності співвласників та споживачів комунальних послуг без повідомлення мешканцям про пункт 7 протоколу №13 та без згоди мешканців будинку про їх позбавлення складової комунальної послуги та їх неподільної власності співвласників, шляхом заварювання та заборону користування загально будинковим сміттєпроводом, як власністю;

зобов`язати відповідача, до дати закінчення війни, та до встановлення біля будинку підземного контейнера на земельній ділянці, відведеної для будівництва та обслуговування будинку, повернути до будинку №16/1 контейнери, які є складовою сміттєпроводу та були забрані біля будинку без згоди співвласників на місце, для можливості користуватися обов`язковою комунальної послугою;

зобов`язати відповідача відновити та надати копію землевпорядної документації з кадастровим номером ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування будинку, для виготовлення проєкту та зазначення точного місця встановлення підземного контейнера для побутових відходів;

зобов`язати відповідача усунути наявні несправності у роботі сміттєпроводу та відновити експлуатацію сміттєпроводу у будинку шляхом розварювання та відкриття сміттєпроводу;

визнати незаконним заварювання та заборону користування сміттєпроводом в будинку, як факт неналежного надані обов`язкової комунальної послуги, якою є загально будинковий сміттєпровід як загально-будинкове обладнання в будинку, та є неподільною власністю співвласник багатоквартирного будинку.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.11.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026, закрив провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 06.02.2026 повернув касаційну скаргу позивача на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22 згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України з підстав того, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

16.02.2026 позивач повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22 з тих самих підстав, не врахувавши недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 06.02.2026 про повернення касаційної скарги, тим самим проігнорувавши вимоги Верховного Суду, передбачені пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Верховний Суд ухвалою від 06.04.2026 касаційну скаргу позивача залишив без руху та надав скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду: обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій, зазначивши підстави і причини його пропуску, надавши належні докази, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальної дії зі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою у строк, визначений законом; зазначити випадки касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та постанови суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатами перегляду цієї ухвали, передбачені абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України з їх належним обґрунтуванням, документ про сплату судового збору у розмірі 1984,80 грн, або надати документ, який підтверджує про наявність пільг встановлених законом для звільнення від сплати такого.

08.04.2026 до Верховного Суду на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 06.04.2026 від скаржника надійшла заява, у якій скаржник уточнює підстави касаційної скарги та обґрунтовує підстави пропуску строку на касаційне оскарження, надає клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Дослідивши зміст касаційної скарги та врахувавши заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, скаржник зазначає, що справу розглянуто у письмовому провадженні, вперше звернувся з касаційною скаргою 23.01.2026 і після її повернення ухвалою Верховного Суду з підстав того, що в касаційній скарзі не викладені передбачені пунктом 4 частиною п`ятою статті 332 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, тобто без зайвих зволікань, упродовж розумного строку не зловживаючи процесуальними правами скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з касаційною скаргою.

Відповідно до частини другої та третьої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Відтак, розглянувши вищезазначену заяву, колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Одночасно з касаційною скаргою позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в якому посилаючись на частину першу статті 133 КАС України, частину першу статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-IV (далі - Закон №3674-IV), просить врахувати його незадовільний майновий стан.

Вказане клопотання обґрунтував тим, що отримує дохід лише від пенсійного забезпечення держави, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік і позивач немає достатніх фінансових можливостей для сплати судового збору.

У наведеному клопотанні скаржник покликається на статтю 8 Закону №3674-IV та наводить ухвали Верховного Суду від 22.01.2018 у справі № 522/12014/16 та від 18.01.2018 у справі №210/5503/16 у яких наведено, що суд, може, зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, врахувавши незадовільний майновий стан сторони.

Вирішуючи заявлене клопотання щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, колегія суддів виходить із наступного.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону №3674-IV, норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» убачається, що умови визначені статтею 8 є диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Суд звертає увагу, що на підтвердження незадовільного майнового стану, скаржник надав до суду довідку про доходи за 2025 рік, видану Гребенківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, згідно з якою пенсія позивача за 2025 рік складає 39190,00грн.

Проаналізувавши доводи наведеного клопотання, беручи до уваги вимоги статей 132, 133 КАС України, пункту 1 частини першої статті 8 Закону №3674-IV, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору за зверненням з цією касаційною скаргою, оскільки розмір судового збору за подання касаційної скарги у цій справі становить 1984,00 грн, при цьому, згідно з доданої до скарги довідки про доходи від 04.01.2026 №331323 сума пенсії позивача за 2025 рік становила 39190,00 грн, а 5% від цієї суми становить 1959,50 грн. Отже, сума судового збору, яку необхідно сплатити за подання касаційної скарги, перевищує 5 % річного доходу скаржника.

Зважаючи на те, що скаржник зазначеним вимогам закону відповідає, докази незадовільного майнового стану надав, клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Перевіривши відповідність поданої скаржником касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статей 329, 330 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пунктів 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема положення статті 170 КАС України, та не врахували правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.04.2021 у справі №9901/20/21, у якій суди дійшли висновку, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має оцінити, чи належить спір розглядати за правилами адміністративного судочинства. Ця оцінка складається із послідовних відповідей на запитання: чи наявний юридичний спір відповідно до статті 124 Конституції України, чи є він публічно-правовим (тобто виник з публічно-правових, а не приватно-правових відносин), чи поширюється на цей публічно-правовий спір юрисдикція адміністративних судів (тобто спір не віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України та не має вирішуватись в порядку кримінального судочинства відповідно до частини другої статті 19 КАС України).

Негативна відповідь хоча б на одне з цих запитань є підставою для відмови у відкритті провадження за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.

Скаржник вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанції є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки рішення ухвалені судом без оцінки зібраних у справі доказів, а також недоведеними обставинами, що мають значення для справи.

Проаналізувавши підстави, касаційного оскарження, зазначені у касаційній скарзі, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 з метою перевірки дотримання судом апеляційної інстанцій положень статті 170 КАС України та необхідності врахування висновку Великої Палати Верховного Суд від 28.04.2021 у справі №9901/20/21 .

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 330, 334, 338, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 640/20672/22.

Витребувати з Київського окружного адміністративного суду справу №640/20672/22.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб