Справа № 320/47739/23
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 320/47739/23

адміністративне провадження № К/990/16872/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року

у справі №320/47739/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень, податкових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2026 року до Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №320/47739/23, предметом спору у якій є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 вересня 2023 року №, №, №, №, №, рішень від 13 вересня 2023 року №, №, податкових вимог від 13 вересня 2023 року № Ф-57747 та від 02 листопада 2023 року № Ф-62613-2615.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року, позов задоволено.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

З аналізу касаційної скарги вбачається, що скаржник формально посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, проте її належного обґрунтування не наведено.

Так, обов`язковою умовою застосування вказаної підстави є не лише зазначення постанов Верховного Суду, а й доведення подібності правовідносин, у межах яких сформульовано відповідний правовий висновок, із правовідносинами у справі, що переглядається, а також обґрунтування того, що суд апеляційної інстанції від такого висновку відступив або не врахував його.

Однак відповідачем таких вимог не дотримано.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 08 вересня 2025 року у справі 320/3858/24, скаржник стверджує про подібність правовідносин, обґрунтовуючи це тим, що в обох справах: перевірка призначена як документальна позапланова виїзна; платник був відсутній за адресою; складено акт про неможливість вручення документів; перевірка фактично проводилась у приміщенні контролюючого органу.

Разом з тим, наведені обставини самі по собі не свідчать про подібність правовідносин у розумінні статті 328 КАС України.

Правовий висновок Верховного Суду у справі №320/3858/24 стосується не формального факту зміни місця проведення перевірки, а підходу до оцінки істотності процедурних порушень, зокрема: причин такої зміни; об`єктивності відповідних обставин; забезпечення права платника податків на участь у перевірці; впливу встановлених обставин на правильність висновків перевірки.

Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій виходили з установлених фактичних обставин та надали їм оцінку в сукупності, зокрема щодо дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки та забезпечення процесуальних прав платника.

Скаржник же не навів жодних доводів щодо тотожності саме цих юридично значущих обставин, не спростував установлені судами факти та не обґрунтував, у чому саме полягає неврахування відповідного правового висновку Верховного Суду.

Фактично доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до незгоди з оцінкою доказів судами та пропозиції іншої інтерпретації встановлених обставин.

Відповідач також посилається на постанову Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі 814/1439/17, проте наведена постанова стосується правовідносин, пов`язаних із підтвердженням реальності господарських операцій та допустимістю первинних документів як доказів.

Натомість у цій справі предметом спору є правомірність проведення документальної перевірки, дотримання контролюючим органом процедурних вимог та правові наслідки таких дій.

Таким чином, правовідносини у зазначеній справі та у справі, що переглядається, є різними за своїм предметом та правовим регулюванням, а отже висновки Верховного Суду, викладені у справі №814/1439/17, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Аналогічно, посилання скаржника на інші постанови Верховного Суду носять узагальнений характер, не супроводжуються аналізом фактичних обставин відповідних справ та не містять обґрунтування їх подібності із цією справою.

Саме лише цитування окремих правових позицій без встановлення спільності, зокрема, предмета спору, підстав позову, фактичних обставин, правового регулювання, не свідчить про наявність передбаченої законом підстави касаційного оскарження.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що наведені у ній доводи зводяться до викладення фактичних обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Водночас скаржник не посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України (порушення норм процесуального права), не обґрунтовує її та не зазначає відповідних доводів у контексті цієї підстави.

Отже, доводи скарги фактично спрямовані на досягнення результату, притаманного саме цій підставі касаційного оскарження (переоцінка доказів, встановлення інших обставин справи), однак така підстава скаржником не заявлена та не обґрунтована.

Таким чином відповідач не доводить подібності правовідносин у справах, на які він посилається, не обґрунтовує у чому саме полягає неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин касаційна скарга не відповідає вимогам щодо її змісту та обґрунтування підстав касаційного оскарження.

З поданої вчетверте касаційної скарги вбачається, що усі доводи скарги побудовані на тлумаченні норм права, має майже ідентичний зміст попередньо поданих касаційних скарг, які були повернуті ухвалами Верховного Суду від 23 березня 2026 року, від 31 березня 2026 року, від 08 квітня 2026 року, додаткових обґрунтувань не містить, що свідчить про формальний підхід податкового органу до оформлення скарги.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у місті Києві підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №320/47739/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень, податкових вимог - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяР.Ф. Ханова