Справа № 380/4931/26
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 квітня 2026 рокусправа № 380/4931/26
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А. Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 лютого 2026 року №38 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суддя встановив, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим статтями 161 КАС України.

Ухвалою від 09.03.2026 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків позовної заяви та визначив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду належним чином засвідченої копії наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.02.2026 №38 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у повному обсязі, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку та уточненої позовної заяви з викладом обставин щодо кожної з позовних вимог.

06.04.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої представник позивача долучив належним чином засвідчену копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.02.2026 №38 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у повному обсязі, заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку та уточнену позовну заяву з викладом обставин щодо кожної з позовних вимог.

Суддя вказує на те, що позивач недоліки позовної заяви щодо належним чином засвідченої копії наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.02.2026 №38 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у повному обсязі та уточненої позовної заяви з викладом обставин щодо кожної з позовних вимог позивач усунув повністю.

Предметом позову у справі є протиправність наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 лютого 2026 року №38 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

У контексті своєчасності звернення позивача до суду, суддя зазначає таке.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Частина друга статті 122 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя стаття 122 КАС України).

Частина п`ята статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд вказує на те, що призов за мобілізацією за своєю суттю є прийняттям громадян на публічну службу.

Суддя вказує на те, що звільнення з військової служби за своєю суттю є звільненням з публічної служби. Отже, до спірних відносин необхідно застосовувати місячний строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Як зазначає позивач, оскаржений наказ прийнятий 09.02.2026.

Очевидно, що про звільнення з військової служби позивач повинен був дізнатись 09.02.2026.

06.04.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яка мотивована тим, що дата інформування про існування такого наказу не завжди збігається з датою ознайомлення із змістом документа. В матеріалах даної справи не зафіксовано дату ознайомлення позивача із змістом оскаржуваного наказу № 38, так і передбачена пунктом 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, вимога про те що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин. Таким чином днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів слід вважати 25.02.2026, тобто тоді коли ОСОБА_1 вручили копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 лютого 2026 року №38. Проте, позивач звернувся до суду лише 20.03.2026, тобто з пропуском визначеного законом строку, але в межах місячного строку встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

За результатом розгляду згаданої заяви, суддя висновує таке.

Єдиною фактичною підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду представник позивача вважає те, що днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів слід вважати 25.02.2026, тобто тоді коли ОСОБА_1 вручили копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 лютого 2026 року №38.

Водночас, суддя звертає увагу на те, що 13.02.2026 у справі №380/2580/26 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо не розгляду рапортів про звільнення за станом здоров`я від червня 2025 та від 30.01.2026;

- визнати протиправним та скасувати наказ №38 від 09.02.2026 про звільнення за віком;

- зобов`язати керівництво ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рішення про моє звільнення з військової служби за станом здоров`я (на підставі пп. «б» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ).

Ухвалою від 18.02.2026 залишив без руху для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання суду:

1) позовної заяви з уточненим змістом позовних вимог і викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

2) засвідчених належним чином копій рапортів від 08.06.2025 та від 31.01.2025;

3) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку в частині позовних вимог щодо розгляду рапорта від 08.06.2025;

4) уточненої позовної заяви з урахуванням ефективності способів захисту прав позивача.

Ухвалою від 18.03.2026 суддя повернув позовну заяву у зв`язку з неусуненням недоліків.

Позивач недоліки позовної заяви не усунув, ухвалу про повернення позовної заяви в апеляційному порядку не оскаржував.

Суддя встановив, що до позовної заяви у справі №380/2580/26 долучив витяг з наказу відповідача №38 від 09.02.2026, тобто позивач станом на момент звернення до суду 13.02.2026 мав у розпорядженні такий витяг з наказу.

До заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду представник позивача також долучив витяг з наказу відповідача №38 від 09.02.2026.

Суддя порівняв витяги з наказу відповідача №38 від 09.02.2026 у справах №380/2580/26 та №380/4931/26 і встановив, що такі є однаковими.

Встановлені суом обставини свідчать про те, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач дізнався ще до 13.02.2026 та мав у розпорядженні оскаржений витяг з наказу, що повністю спростовує вказані твердження представника позивача. Отже, у позивача не існувало об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду.

Позивач вдруге звернувся до суду 20.03.2026, тобто з пропуском визначеного законом строку.

Суд акцентує увагу на тому, що обставини, наведені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду існували впродовж строку, встановленого для звернення до суду, та не відпали на момент подання позивачем позову до суду.

При цьому, причини та обставини, які б дійсно перешкоджали позивачу звернутись до суду з позовом саме в цей період, не зазначені.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

ЄСПЛ зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

З таких підстав, суд вважає, що у клопотанні представника позивача про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити повністю, причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строку звернення до суду, та без підтвердження позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, а тому існують достатні підстави для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

у клопотанні представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити повністю.

Причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович