Справа № 440/3228/26
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 квітня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/3228/26
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Національного університету оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Національного університету оборони України відповідно до якої просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за періоди з 01.03.2018р. до 31.12.2022р. та з 01.01.2024р. по 28.08.2024р. включно; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 4 109,23 грн. щомісячно, за періоди з 01.03.2018р. до 31.12.2022р. та з 01.01.2024р. до 28.08.2024р. включно в загальному розмірі 270 811,51 грн., з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за період 29.08.2024р. по 22.12.2025р. включно; стягнути з Національного університету оборони України на користь ОСОБА_1 різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 4 109,23 грн. щомісячно, за період 29.08.2024р. по 22.12.2025р. включно в загальному розмірі 64 952,35 грн., з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Також, вказаною ухвалою суду констатовано, що частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Отож для визначення строку звернення до суду з цим позовом слід врахувати приписи статті 233 КЗпП України.

Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.08.2023 у справі №280/6779/22, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).".

Тобто до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постановах від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23, від 03.10.2024 у справі №460/25662/23 та ін.

Таким чином, до позовних вимог, що охоплюють період його служби з 01.01.2016 по 18.07.2022 строк звернення не застосовується.

Висновок стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду в іншій частині позовних вимог (з 19.07.2022 по 22.12.2025) суд висловить за результатами розгляду справи по суті.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, представником відповідача наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року у справі №440/3228/26 позовну заяву залишено без руху; роз`яснено, що недоліки можуть бути усунені шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

09 квітня 2026 року представником позивача направлено до суду заява про поновлення строку звернення до суду, що зареєстрована канцелярією суду 10 квітня 2026 року, вмотивована тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Отже з 11 грудня 2025 року набуттям чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України, право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

Також наголошено, що ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, а отже немає підстав для застосування до спірних правовідносин частину другу статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ), згідно якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення проходження ним військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, підтверджує закінчення проходження військової служби. Враховуючи викладене, строк звернення діючого військовослужбовця/працівника до суду з позовом про стягнення належного

йому грошового забезпечення/заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком. Крім того, лише з 22 грудня 2025 року майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу університету відповідно до наказу начальника Національного університету оборони України від 22.12.2025р. № 364.

Погоджуючись з доводами представника позивача, суд повторно наголошує, що відповідачем не надано відомостей на підтвердження дати видачі позивачу його грошового атестату чи іншого письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Також, до позовної заяви долучено копію адвокатських запитів, що направлялись на адресу відповідача, однак відповідей на них не надано, у тому числі до відзиву, відповідно до якого представник Військової частини НОМЕР_1 наполягав на поверненні позовної заяви у зв`язку з пропущенням строків звернення до суду.

В силу ч.13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

В свою чергу відповідно до частини чотирнадцятої тієї ж статті, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Керуючись статтями 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя І.Г. Ясиновський