Справа № 160/37282/25
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2026-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2026 року м. Дніпросправа № 160/37282/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026р. у справі №160/37282/25
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО»
до: про:Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити пені дії

ВСТАНОВИВ:

20.12.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» (далі ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО») до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ДУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним № 00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки № 2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» ().

Ухвалою суду першої інстанції від 05.012026р. вищезазначений позов було залишено судом без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову.

14.01.2026р. позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним, зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним №00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки №2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО», до набрання законної сили судовим рішення по суті спору.

У вищезазначеній заяві позивач, в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зазначив, що основним видом економічної діяльності підприємства є роздрібна торгівля пальним і можливість здійснення підприємством господарської діяльності напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії. Рішенням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749, яке є предметом оскарження, припинено дію ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та ліцензії на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО», що фактично позбавляє підприємство можливості подальшого здійснення такої діяльності, і до ухвалення судом рішення по суті спору може призвести до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності підприємства у випадку ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. З урахуванням зазначеного позивач вважає, що існують підстави, визначені п.1 ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про припинення дії ліцензії у цій справі і просив суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову у цій справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026р. у справі №160/37282/25 заяву представника ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» про забезпечення позову задоволено, зупинено дію рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. №749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним №00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки №2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» (ІК в ), до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/37282/25.

Відповідач ГУ ДПС у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції 02.03.2026р. за цією апеляційної скаргою відкрито апеляційне провадження у справі №160/37282/25 і апеляційний розгляд справи призначено в порядку письмового провадження з 07.04.2026р., про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи .

Відповідач ГУ ДПС у Дніпропетровській області , посилаючись у апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову від 15.01.2026р. у цій справі постановлена судом з порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, зазначив, що рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. №749 є обґрунтованим та прийнятим податковим органом в межах повноважень та у спосіб визначений законом, підстави для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі відсутні, тому просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15.01.2026р. у цій справі та відмовити «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, зазначив, що ним не було допущено зловживання правами учасника адміністративної справи, та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено обґрунтовану ухвалу від 15.01.2026р. просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 15.01.2026р. у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та відокремлені матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так з матеріалів адміністративної справи вбачається, що 20.12.2025р. ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним № 00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки № 2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО».

14.01.2026р. позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним, зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним №00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки №2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО», до набрання законної сили судовим рішення по суті спору.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026р. у справі №160/37282/25 заяву представника ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» про забезпечення позову задоволено, зупинено дію рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. №749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним №00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки №2400890, видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО» (ІК в ), до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/37282/25, і саме ця ухвала суду першої інстанції є предметом апеляційного перегляду.

Постановляючи вищезазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що анулювання ліцензії позивача позбавляє права позивача на подальше здійснення такої діяльності та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зав`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або навіть неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду.

Підстави, види, порядок вжиття адміністративним судом заходів забезпечення адміністративного позову визначені ст. ст. 150-154 КАС України.

Сукупний аналіз положень ст.ст. 150-151 КАС України, які встановлюють підстави для забезпечення позову в адміністративній справі та визначають види забезпечення позову, дає можливість зробити висновок про те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, враховуючи при цьому специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Відповідно до Рекомендацій №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, які прийнято Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі, з урахуванням того, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а співмірність у даному випадку передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховний Судом (зокрема, але не виключно постанови від 14.01.2025р у справі № 580/9027/24, від 09.04.2025р. у справі № 160/26885/24, від 02.04.2025р. у справі № 160/28383/24, від 20.03.2025р. у справі № 460/179/24, від 21.05.2025р. у справі № 160/12100/24, від 09.10.2025р. у справі № 440/6267/25).

Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №420/2157/20).

Отже колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування. При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, перш - за все, необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.12.2021р. у справі № 240/16920/21, у постанові від 15.04.2022р. у справі № 440/6755/21, анулювання ліцензії - це позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що предметом спору у справі №160/37282/25 є оскарження позивачем рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2025р. № 749 в частині припинення дії ліцензій на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі пальним № 00031 та на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки № 2400890, які видані ТОВ «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО», і реалізація цього рішення податкового органу матиме суттєві наслідки для суб`єкта господарювання позивача у справа, у вигляді неможливості здійснення позивачем господарської діяльності, оскільки основним видом господарської діяльності підприємства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код за КВЕД 46.71), що призведе до неможливості сплати позивачем податків та зборів, виплати заробітної плати працівникам підприємства, та може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності підприємства, та у подальшому зробити не можливим або значно ускладнити виконання рішення суду у справі №160/37282/25.

Враховуючи вищенаведені обставини, та приймаючи до уваги норми чинного процесуального законодавства, які визначають підстави, види, порядок та способи забезпечення адміністративного позову, з урахуванням предмету спору у цій адміністративній справі, яким є оскарження рішення відповідача, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, а саме рішення про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним «ЄВРО ГАЗ ДНІПРО», колегія суддів вважає, що своєчасне невжиття судом забезпечення цього адміністративного позову до набрання законної сили судовим рішення у адміністративній справі №160/37282/25 може призвести до порушення прав та охоронюємих законом інтересів позивача, та ускладнити або зробити фактично неможливим виконання рішення суду у цій справі у майбутньому, з огляду на можливі негативні наслідки застосування оскаржуємого рішення, якими у даному випадку може бути неможливість здійснення позивачем фінансово-господарської діяльності, яка спрямована на отримання прибутку , що очевидно потягне за собою неминучі наслідки у вигляді не можливості позивачем своєчасно та у повному обсязі сплачувати податки та збори, заробітну плату працівникам, тому суд першої інстанції правильно задовольнив заяву позивача про забезпечення адміністративного позову та обрав спосіб забезпечення позову, який є співрозмірними до позовних вимог, які заявлено позивачем у цій справі, що забезпечить у подальшому виконання рішення суду у цій адміністративній справі, і застосовані судом заходи забезпечення адміністративного позову жодним чином не порушують прав та інтересів осіб, які беруть участь у розгляді цієї адміністративної справи, та третіх осіб, тому судом першої інстанції постановлено обґрунтовану і законну ухвалу про забезпечення адміністративного позову у цій справі.

При цьому колегія суддів з огляду на положення ст.ст. 150-154 КАС України , які визначають підстави, види, порядок вжиття адміністративним судом заходів забезпечення адміністративного позову, тобто встановлюють інститут забезпечення позову у адміністративному судочинстві, з урахуванням предмету спору у цій справі оскарження суб`єктом господарювання юридичною особою, акту індивідуальної дії, вважає за необхідне зазначити, що відповідачем у апеляційній скарзі у даному випадку помилково визначено цілі та завдання забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову у даному випадку повинні бути спрямовані на збереження положення учасників спору у стані до прийняття оскаржуваного рішення, і негативні наслідки оскаржуваного рішення повинні бути застосовані лише після прийняття судом рішення у справі на підставі об`єктивного та повного з`ясування судом фактичним обставин справи.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції від 15.01.2026р. про забезпечення адміністративного позову у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026р. у справі №160/37282/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Постанова виготовлена та підписана 17.04.2026р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова