Справа № 160/31776/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
за участі секретаря судового засідання Буснюк В.В.
представника позивача (ВКЗ) Сергєєвої М.Ш.
представника відповідача Дідківської С.С.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством, та з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.03.2013 по 31.03.2025. 26.09.2025 року було складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача. Вказує, що в матеріалах справи не встановлено ознак недобросовісності позивача, а в акті перевірки відповідача не наведено жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями товариств чи сприяння ухиленню ними від виконання податкових зобов`язань. На підставі викладеного, доводи відповідача про неможливість здійснення контрагентами позивача господарських операцій з позивачем не підтверджується у належний спосіб.
25.11.2025 року, 02.01.2026 року до суду Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач серед іншого зазначає, що висновки наведені в акті перевірки від 26.09.2025 року та винесне ППР є правомірними, винесеними з урахуванням норм чинного законодавства, а поданий позов не підлягає задоволенню.
09.02.2026 року відповідачем до суду надані додаткові пояснення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні 04.03.2026 року позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні 04.03.2026 року проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд встановив та зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у період з 11.08.2025 року по 05.09.2025 року Головним управління ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Аппарель де Ферніче».
За результатами документальної перевірки 26.09.2025 року складено акт № 4135/04-36-07-13-04/38524231 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Аппарель де Ферніче».
Документальною перевіркою позивача встановлено порушення:
1. п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1 ст.200; 201,1 ст.201; абз. «в» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р., зі змінами і доповненнями в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України на загальну суму 1 538 235 грн. у наступних податкових періодах: січень 2023 року - 589 547 грн.; травень 2023 року - 35 237 грн.; червень 2023 року - 435 263 грн.; вересень 2023 року - 478 188 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредити наступного звітного (податкового) періоду за березень 2025 року на 43 220 грн.;
2. пп. 40.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2019 рік у сімі 64 533 грн.;
3. ч.2 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06:2018 №2473-VIII, при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту 24.11.2022 №1/24/11-22 за період з 24.11.2022 по 15.03.2024 в частині несвоєчасного надходження валютної виручки, за що на підставі ч.5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД;
4. пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.57.1. ст.57, пп.168.1.2 п.168.1,5 п.168.1 ст.168; пп. 170.1.4 п.170.1 ст. 170, абз. «а» п:176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в частині неповної та несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб з орендної плати, донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 108,00 грн.;
5. п. 167.1 ст. 167, абз «г» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз «а» п.176 ст: 176. Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI. (із змінами та доповненнями). Донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 45 622,57 грн.;
6. пункт 16-1 розд. ХХ підрозділ абз. «г» п 164.2.17 п. 164.2 ст.164, до пп. 168.12 168.1 ст.168, абз «а» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) донараховано військового збору у сумі 3.294,33 грн.;
7. абз «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-V (зі змінами та доповненнями), р.III п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів. України від 13.01.2015 № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та встановлює Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент проведення перевірки).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Як передбачено підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України.
Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно статті 1 цього Закону, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Частина 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.
Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.
Відповідно до пункту 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.
Згідно частини 1 статті 11 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.
Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб`єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій (до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій - згідно із внесеними змінами Законом України №643-VIII, який набрав чинності з 29 липня 2015 року), зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).
Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Законом України №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, слова з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку виключено.
У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше (датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше - згідно із внесеними змінами Законом України №643-VIII): дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) (не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними - згідно із внесеними змінами Законом України №71-VIII) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом (у абзаці першому цього пункту у відповідності до змін, внесених Законом України №71-VIII) документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що визначальною ознакою господарської операції, яка зумовлює наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод (витрат та податкового кредиту), є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника та бути відображеною у належним чином оформлених первинних документах, які зазвичай супроводжують операцію певного виду. Для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише дійсний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкової вигоди.
Законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. Однак критерієм можливості відображення операцій у податковому обліку є забезпечення підтвердження фактичного їх здійснення на підставі наявних доказів.
Умовою належного документального підтвердження операцій є можливість зробити обґрунтований висновок про те, що витрати фактично понесені, а поставка товарів (робіт, послуг) відбулася. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську доцільність.
Такий же підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2023 року по справі №820/4281/18 та від 12 квітня 2023 року по справі №807/2118/16.
Складені за результатами господарських операцій первинні документи повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій.
Предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкової вигоди позивачем.
В даному випадку підставою для висновку про заниження податку на додану вартість став висновок податкового органу про нереальність угод позивача з контрагентами ТОВ «Кліматизація та інженерія», ТОВ «Таргет варе феркауф», ТОВ «Атлант вест лімітед», ТОВ «Іноземна техніка та електорніка».
В судовому засіданні були досліджені письмові докази по взаємовідносинам з контрагентами позивача, на підставі яких судом було встановлено, що у перевіряємому періоді Товариство з обмеженою відповідальністю «Аппарель де Ферніче» мало взаємовідносини з контрагентами-постачальниками - ТОВ «Кліматизація та інженерія», ТОВ «Таргет варе феркауф», ТОВ «Атлант вест лімітед», ТОВ «Іноземна техніка та електорніка».
Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Кліматизація та інженерія» 12.12.2022 року укладено договір поставки товару №КІ12-12/22-1, відповідно якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.
Специфікацією №10.1/1 від 10.01.2023 року до договору було погоджено поставку товару на загальну суму 1 999 372, 5 грн., яка сплачується на умовах відстрочки платежу.
Отримання товару підтверджується видатковими накладними №48 від 10.01.2023 року, №№40,47 від 12.01.2023 року.
Поставка товару на адресу позивача підтверджується товарно-транспортними накладними №Р48 від 10.01.2023 року та №Р40 від 12.01.2023 року.
Оплата була здійснена у повному обсязі відповідно до платіжних інструкцій №6559 від 11.07.2023, №5690 від 08.02.2023, №7690 від 15.12.2023, №6391 від 16.06.2023, №5632 від 31.01.2023.
ТОВ «Кліматизація та інженерія» було складено в адресу ТОВ «Аппарель де Ферніче» податкові накладні, які було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується податковою накладною №50 від 10.01.2023 року, №49 від 12.01.2023 року та відповідними квитанціями про реєстрацію.
Судом також встановлено, що 14.08.2023 року між ТОВ «Аппарель де Ферніче» та ТОВ «Таргет варе феркауф» укладено договір поставки №ТВФ14-08/23-1, відповідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію, згідно специфікацій, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити у строки, в порядку та на умовах даного договору.
Специфікацією №29.2/1 від 29.09.2023 року до договору було погоджено поставку товару на загальну суму 329 544,54грн.
Специфікацією №29.2/2 від 29.09.2023 року до договору було погоджено поставку товару на загальну суму 2 798 904,6 грн.
Сторонами підписано видаткові накладні №353 від 29.09.2023, №361 від 29.09.2023, якими підтверджується отримання позивачем відповідного товару.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною №Р361 від 29.09.2023.
ТОВ «Таргет варе феркауф» було складено в адресу ТОВ «Аппарель де Ферніче» податкові накладні, які було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується податковою накладною №39 від 29.09.2023 року, №42 від 29.09.2023 року та відповідними квитанціями про реєстрацію.
Договором про відступлення права вимоги №ГЛ-27/5-25-2 від 27.05.2025 року та платіжною інструкцією на суму 3 128 449, 14 грн. підтверджується сплата грошових коштів в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Таргет варе феркауф».
Судом також встановлено, що 12.12.2022 року між позивачем та ТОВ «Атлант вест лімітед» укладено договір поставки №ЕСК12-12/22-5, відповідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію згідно специфікацій, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його у строки, в порядку та на умовах даного договору.
Специфікацією №29.6/1 від 29.06.2023 року до договору було погоджено поставку товару на загальну суму 2 611 579,44 грн.
Сторонами підписано видаткову накладну №737 від 29.06.2023, якою підтверджується отримання позивачем відповідного товару.
Транспортування підтверджується накладними на переміщення та товарно-транспортною накладною №Р737 від 29.06.2023.
Оплата була здійснена у повному обсязі відповідно до платіжних інструкцій №7227 від 16.10.2023, №6987 від 15.09.2023, №1489 від 22.10.2025 року, №1115 від 23.07.2025 року, №1058 від 25.06.2025 року.
ТОВ «Атлант вест лімітед» було складено в адресу ТОВ «Аппарель де Ферніче» податкову накладну, яку було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується податковою накладною №101 від 29.06.2023 року та відповідною квитанцією про реєстрацію.
Судом також встановлено, що 05.01.2023 року між ТОВ «Аппарель де Ферніче» та ТОВ «Іноземна техніка та електорніка» укладено договір поставки товару №ІТЕ05-01/23-2, відповідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію згідно специфікацій, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його у строки, в порядку та на умовах даного договору.
Специфікацією №16.1/1 до договору було погоджено поставку товару на загальну суму 1 749 330,00 грн.
Сторонами підписано видаткові накладні №941 від 16.01.2023, №943 від 18.01.2023, якими підтверджується отримання позивачем відповідного товару.
Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №Р941 від 16.01.2023, № Р943 від 18.01.2023.
Оплата була здійснена відповідно до платіжних інструкцій №7237 від 17.10.2023, №6558 від 11.07.2023, №6031 від 10.04.2023.
ТОВ «Іноземна техніка та електорніка» було складено в адресу ТОВ «Аппарель де Ферніче» податкові накладні, які було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується податковими накладними №74 від 16.01.2023 року, №75 від 18.01.2023 року та відповідною квитанцією про реєстрацію.
Також судом були досліджені реєстри договорів про відступлення права вимоги (заміну кредитора) №МПУ-04/03-25 від 04.03.2025 року та платіжна інструкція №1032 від 17.06.2025 року якими підтвержується сплата 616 659,56 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Кліматізація та інженерія»; №ГЛ-01/05-25-4 від 01.05.2025 року та платіжні інструкції на суму 1 569 755,88 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Іноземна техніка та електроніка»; №ГЛ-27/5-25-2 від 27.05.2025 року та платіжні інструкції на суму 3 128 449, 14 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Таргет варе феркауф».
З досліджених в судовому засіданні первинних документів судом встановлено, що такі документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Також, судом встановлено, що всі податкові накладні постачальників за спірними операціями заповнені у відповідності до вимог пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а позивач та його контрагенти на момент складання податкових накладних, зазначених в акті перевірки, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Отже, такі первинні документи мають бути враховані як в податковому так і в бухгалтерському обліку позивача, зокрема при формуванні податкового кредиту.
При цьому, судом не приймаються посилання відповідача на недоліки при оформленні окремих видаткових накладних, як доказ нереальності угод, оскільки певні недоліки в оформленні первинних документів не можуть безперечно свідчити про нереальність угод, якщо з інших даних вбачається рух активів в процесі здійснення господарських операцій, зв`язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача та підтверджується наявними доказами.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію з даного питання, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 810/2202/16).
Також, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, як доказ нереальності угод, якими, на переконання відповідача, неможливо підтвердити факт перевезення товарів оскільки в них не вказано фактичну адресу пункту навантаження та відсутня інформація про вантажно-розвантажувальні операції, з наступних підстав.
Транспортування всіх партій товару з зазначеними контрагентами підтверджується товарно-транспортними накладними, дослідженими в судовому засіданні.
Оплата за надані послуги підтверджується платіжними дорученнями дослідженими в судовому засіданні.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що транспортування товару неможливо підтвердити, оскільки таке підтверджено всіма необхідними для такої господарської операції документами.
Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а отже така є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому, її відсутність та/або наявність дефектів, допущених при оформленні товарно-транспортної накладної, не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, за умови її підтвердження іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, які в повному обсязі були надані платником податків як під час проведеної перевірки так і суду.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 11.09.2018 у справах №804/4787/16, №815/6105/17 та №820/477/18, від 06.04.2021 у справі № 805/2028/16-а.
Отже, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Також, сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання платником податків у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення та не може свідчити про відсутність реального здійснення господарських операцій.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 серпня 2020 року справі №520/4829/19.
Щодо відсутності матеріальних та трудових ресурсів у контрагентів позивача, як підстави для висновку про нереальність угод, суд зазначає наступне
Так, контролюючий орган в акті перевірки як на підставу нереальності господарських операцій зазначає про відсутність трудових та матеріальних ресурсів, а також відсутність прослідковування по ланцюгу постачання відповідної продукції контрагентів постачальників ТОВ «Аппарель де Ферніче».
Між тим, відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренди персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Також, суд звертає увагу, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарських операціях, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість, що доводить додаткове не передбачене законом обтяження, у межах спірних відносин позивача, як платника податку.
Таким чином, у ТОВ «Аппарель де Ферніче» відсутній обов`язок щодо перевірки контрагентів на наявність достатніх трудових та матеріальних ресурсів, та, окрім іншого, крізь призму індивідуальної відповідальності платника податків ТОВ «Аппарель де Ферніче» не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів.
З огляду на встановлені обставини, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарських операцій, зв`язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача та досліджені докази, суд вважає, помилковим висновок податкового органу, щодо непідтвердженості реальності проведених господарських відносин між ТОВ «Аппарель де Ферніче» та його контрагентами, та як наслідок завищення податкового кредиту.
Враховуючи зазначене, на переконання суду, господарські операції між ТОВ «Аппарель де Ферніче» та його контрагентами є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, ТОВ «Аппарель де Ферніче» має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема при визначені об`єкту оподаткування податком на додану вартість.
Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" позивач та його контрагенти є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Під час розгляду справи відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів від іншої особи ніж сторона за правочином.
У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов`язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов`язань за спірними правочинами, вчинені правочини об`єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.
Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентами, або порушення ними податкового законодавства, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв`язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту.
Суд зазначає, що у позивача на час розгляду справи наявні первинні документи, які підписані усіма сторонами та уповноваженими особами, контрагенти на час здійснення операцій перебували на обліку в податкових органах та не припинені, мають усі необхідні реквізити відповідно до ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність підприємств. Факт підтвердження належними первинними бухгалтерськими документами фактичного виконання договорів, укладеними між позивачем та його контрагентами, вказує на фактичне підтвердження наявності у позивача підстав для віднесення суми сплаченого останнім ПДВ до податкового кредиту.
Таким чином, оскільки під час розгляду даної справи, судом встановлено факт реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами-постачальниками, то висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту є необґрунтованим, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірного рішення.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже судовий збір у розмірі 28 841,91 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 243, 245-247, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аппарель де Ферніче» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 28 841,91 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 13.03.2026 року.

Суддя С.І. Озерянська