Справа № 320/8715/24
Суддя: Кравченко Євген Дмитрович
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8715/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,

суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про оскарження рішень, дій, бездіяльності розпорядника публічної інформації,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 1 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію запиту ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 1 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 2 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином електронну копію запиту ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 2 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 року № 1058/11;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 3 його запиту на інформацію від 03.08.2023 року № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 3 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у задоволенні пункту 4 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року № 1058/11, оформлену у вигляді електронного листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 07.08.2023 № 2600-0211-8/154105;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати ОСОБА_1 публічну інформацію, що запитувалась ним у пункті 4 запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11;

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у задоволенні пункту 5 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року № 1058/11, оформлену у вигляді електронного листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 07.08.2023 № 2600-0211-8/154105;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати ОСОБА_1 публічну інформацію, що запитувалась ним у пункті 5 запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на його запит на інформацію відповідач не надав усіх запитуваних ним документів, що призвело до неправомірного обмеження його прав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 03 серпня 2023 року подав електронною поштою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві запит на інформацію з проханням надати: 1) засвідчену належним чином паперову копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку; 2) засвідчену належним чином електронну копію цього запиту на інформацію, який пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку; 3) засвідчену належним чином паперову копію Рішення №_2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії; 4) засвідчену належним чином електронну копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії; 5) паперову та електронну копії нормативно-правового акта, яким затверджено форму рішення ПФУ щодо призначення/непризначення/відмову субсидії.

Того ж дня позивач одержав електронне повідомлення відповідача, у якому було зазначено про те, що запит зареєстровано 03.08.2023 13:59:21, реєстраційний номер - 1058/11.

08.08.2023 о 16:49 год. на електронну пошту позивача надійшло електронне повідомлення, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит, зареєстрований 03.08.2023 за вх. 1058/11, повідомило про те, що питання надання житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі - Положення). Згідно п. 60 Положення, після отримання інформації, необхідної для призначення житлової субсидії (п. 50 Положення), приймається рішення про призначення/непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення), або відмову в призначенні житлової субсидії. Ознайомитись з нормативно-правовими документами позивач може на сайті zakon.rada.gov.ua. Рішення про призначення житлової субсидії формується в підсистемі «Призначення та виплата деяких соціальних виплат».

На запит позивача відповідачем надано засвідчену належним чином паперову копію запиту позивача, поданому в електронному вигляді на офіційну електронну адресу Головного управління.

Електронний запит на інформацію був зареєстрований Головним управлінням в підсистемі «Документообіг» 03.08.2023 за № 1058/11.

Також на запит позивача надіслано завірену належним чином паперову копію рішення № -2023-1 від 11.07.2023 про відмову в призначенні житлової субсидії.

Також, відповідач 12.08.2023 надіслав позивачу простим поштовим відправленням роздруківку листа на 1 аркуші, на якому є відтиск печатки Управління адміністративного забезпечення ГУ ПФУ в м. Києві та додатки: копію запиту позивача у паперовому вигляді та копію рішення відповідача про призначення житлової субсидії від 11.07.2023.

Вважаючи свої права щодо надання запитуваних документів порушеними, позивач звернувся за захистом до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частинами другою, шостою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 (далі Закон № 2939-VII) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до визначення, наведеного у ч. 1 ст. 1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI).

Частиною 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частиною 1 статті 20 цього Закону передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно із ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч. 5 ст. 22 Закону № 2939-VI).

Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлені шляхом застосування "трискладового тесту", передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.

Аналогічний за змістом висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 9901/105/20.

Отже, вказані положення закону вимагають від розпорядника публічної інформації надати повну та достовірну інформацію на запит, який йому адресований. При цьому відмова в задоволенні запиту можлива лише з виключних підстав, передбачених частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VІ.

Частина 2 статті 22 Закону № 2939-VI визначає, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, положеннями вказаного Закону передбачено лише дві можливі дії (рішення) суб`єкта-розпорядника інформації, якому надійшов відповідний запит:

- прийняття запиту на інформацію, його розгляд і надання відповіді;

- відмова у задоволенні такого запиту із викладом відповідних мотивів.

У постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/390/21 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Також у рішенні в справі "Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини" (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, п. 46) Велика Палата Європейського суду з прав людини (далі » ЄСПЛ) узагальнила практику Суду у справах стосовно доступу до публічної інформації та виокремила такі чотири порогові критерії, відповідно до яких обмеження доступу до інформації може оцінюватися як втручання у реалізацію свободи вираження поглядів: 1) мета запиту на інформацію (розкриття інформації повинно надати доступ до питань, що становлять суспільний інтерес і тим самим забезпечити участь в управлінні державними справами); 2) характер запитуваної інформації (інформація повинна становити предмет загального суспільного інтересу); 3) роль запитувача інформації у її наступній передачі громадськості; 4) стан готовності та доступності запитуваної інформації (критерій дозволяє оцінити, чи може відмова в наданні інформації вважатись втручанням у свободу отримувати та передавати інформацію).

Крім того, ЄСПЛ у справі "Бубон проти рф" (заява № 63898/09, п. 41, 44) наголосив, що при вирішенні питання порушення статті 10 Конвенції у разі оскарження дій розпорядника інформації Суд має встановити, чи у цій справі відповідні національні органи володіли інформацією, про яку запитував заявник. Суд у цій справі також наголосив на тому, що запитувана інформація має бути готовою і доступною і не потребувати обробки та узагальнення.

Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18 та у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 420/27593/21.

У практиці ЄСПЛ склався уже усталений підхід, що доступ до публічної інформації охороняється статтею 10 Конвенції.

Так, зокрема, у рішенні "Угорське об`єднання громадських свобод проти Угорщини" (Tarsasag a Szabadsagjogokert v. Hungary, заява № 37374/05, п. 26), ЄСПЛ зазначив, що Суд нещодавно наблизився до ширшого розуміння поняття "свобода одержувати інформацію» і відповідно до визнання права на доступ до інформації". ЄСПЛ також підкреслив, що запитана інформація була вже готова і могла бути надана, відтак, перешкоджаючи наданню публічної інформації, держава Угорщина вчинила порушення статті 10 Конвенції.

У свою чергу, положеннями статті 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені, зокрема, до суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Водночас суд враховує, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов`язків згідно із законодавством України. Для того щоб встановити факт бездіяльності суб`єкта владних повноважень, необхідно в першу чергу визначити, які дії відповідно до закону він мав вжити, і не вжив, чи яке рішення мав прийняти, і не прийняв. Тільки після цього може йти мова про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно конкретної особи.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, які доводять фактичне ненадання відповідачем відповіді на пункти 2, 4 та 5 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11 по суті поставлених ним питань, що свідчить про неналежний розгляд поданого позивачем запиту на інформацію у розумінні Закону № 2939-VI, беручи до уваги наявність визначеного цим Законом вичерпного переліку підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, яка полягає у неналежному розгляді запиту позивача.

Щодо позовних вимог в частині: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 1 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію запиту ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 1 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 на пункт 3 його запиту на інформацію від 03.08.2023 № 1058/11 засвідчену належним чином паперову копію Рішення № _2023_1 від 11.07.2023 про призначення/непризначення/відмову субсидії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити пункт 3 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11, колегія суддів зазначає наступне.

Як на підставу для звернення до суду з позовом у цій справі, позивач посилається на те, що на запит про надання публічної інформації не було надано належної відповіді, а саме не надано засвідчену належним чином паперову копію запиту позивача від 03.08.2023 № 1058/11 та засвідчену належним чином паперову копію рішення відповідача від 11.07.2023 № _2023_1.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на запит позивача відповідачем надано засвідчені паперову копію запиту позивача від 03.08.2023 № 1058/11, поданому в електронному вигляді на офіційну електронну адресу Головного управління та паперову копію рішення від 11.07.2023 № -2023-1 про відмову в призначенні житлової субсидії.

Відповідно до пункту 70 Типової Інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55 установа може засвідчувати копії лише тих документів, що створюються в ній, крім випадків створення паперових копій електронних документів, що надійшли до установи через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади (далі - система взаємодії), а також у випадках, передбачених цим пунктом.

Згідно із підпунктом 5.26. ДСТУ 4163:2020 відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Аналіз матеріалів справи, надає суду підстав для висновку, що відповідач не здійснив засвідчення відповідності оригіналу наданих позивачу копій документів у встановлений спосіб, а саме на паперовій копії запиту позивача від 03.08.2023 № 1058/11 відсутня дата засвідчення запиту, а на паперовій копії рішення від 11.07.2023 №-2023-1 про відмову в призначенні житлової субсидії відсутні власне ім`я та прізвище, особи яка засвідчує копію та дата засвідчення копії.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про надання належної відповіді на запит позивача від 03.08.2023 № 1058/11.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідачем не розглянутий по суті у повному об`ємі запит на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11, а тому суд не може підміняти відповідача, уповноваженого на здійснення відповідних дій.

За таких обставин суд вважає передчасними вимоги позивача, які стосуються зобов`язання відповідача саме задовольнити запит на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11, а тому відмовляє у їх задоволенні.

При цьому суд наголошує, що об`єктом судового захисту у цій справі є право позивача на отримання публічної інформації у визначений ним спосіб.

Разом з тим, на підставі норм ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити, що належним та ефективний способом судового захисту позивача при вирішенні цієї справи є зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 24.04.2025 та надати відповідь щодо запитуваної в ньому інформації, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково приймаються колегією суддів в якості належних. Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, у той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 по справі № 320/8715/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про оскарження рішень, дій, бездіяльності розпорядника публічної інформації - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неналежного розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 03.08.2023 № 1058/11, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін