Справа № 480/9403/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 квітня 2026 року

м. Київ

справа №480/9403/24

адміністративне провадження № К/990/11149/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 у справі № 480/9403/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханзе Агрі Україна» до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханзе Агрі Україна» звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 08.10.2024 №703 форми «В1» про завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку за квітень 2024 у розмірі 5 343 138,00 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 534 313,80 грн та № 703 форми «В4»про завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 10 492,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2022 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 08.10.2024 №703. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханзе Агрі Україна» задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі № 480/9403/24 скасовано в частині відмови у задоволенні позову та ухвалено в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханзе Агрі Україна» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 08.10.2024 №703. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 по справі №480/9403/24 залишено без змін.

Отже за наслідками розгляду справи податкові повідомлення-рішення скасовано повністю.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду 11.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 по справі № 480/9403/24. Касаційну скаргу подано вдруге, оскільки попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 09.02.2026, бо в ній не були викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 24.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, оскільки скаржником не обґрунтовано зволікання з повторним поданням касаційної скарги і для належного викладення підстав касаційного оскарження.

На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом 27.03.2026 надіслано уточнену касаційну скаргу та заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого так само, як і при зверненні з касаційною скаргою (вдруге) знов зазначено, що повторна подача касаційної скарги здійснюється Головним управлінням ДПС у Сумській області з урахуванням висновків Верховного Суду де зазначено, що повернення касаційної скарги та відповідно повторне звернення з касаційною скаргою повинно демонструвати зацікавленість скаржника в розгляді справи; скаржником здійснені посилання на воєнний стан, як передумову поважності пропуску строку на касаційне оскарження при зверненні з касаційною скаргою вдруге; крім цього, скаржником на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху наведено нові обґрунтовані підстави касаційного оскарження.

Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначав скаржнику, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Водночас приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України, в тому числі щодо належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання скаржником вимог статей 328, 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.

Однак по суті підстав касаційного оскарження, скаржником в заяві про усунення недоліків касаційної знову скарги процитовано пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України та здійснені посилання, що враховуючи усталену судову практику з питання відсутності висновку Верховного Суду (але не вказуючи саме з питання застосування якої норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду), скаржник наводить висновок, який є за його доводами є правомірним в подібних правовідносинах, та викладає його наступним чином: «Застосування п.7 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204 полягає в тому, що контролюючий орган, виносячи нові податкові повідомлення-рішення зобов`язаний враховувати рішення яким скасовано попередні податкові повідомлення рішення, оскільки нові податкові повідомлення рішення, які оскаржуються в межах даної справи виносились за результатами адміністративного оскарження».

Отже беручи до уваги викладене, скаржник зауважує, що позовна заява не містить підстав позову щодо суті встановленого порушення, що вказує на безпідставність та необґрунтованість висновків судів щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 08.10.2024 за формою «В1» № 703.

Разом з тим, Верховний Суд, залишаючи вдруге подану касаційну скаргу без руху, зазначав скаржнику, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права і як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Тобто вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Саме по собі посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду, без вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, а також, загальні доводи про необхідність врахування контролюючим органом під час прийняття нових податкових повідомлень-рішень - рішення яким скасовано попередні податкові повідомлення рішення, - не є підставою для відкриття касаційного провадження. Такі доводи фактично свідчать про переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин і доказів у справі під час перевірки правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що у відповідності до вимог ч. 2 статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

В наведеному контексті слід зазначити, що як вбачається з рішення суду першої інстанції, мотивом для задоволення позову в контексті протиправності податкового повідомлення-рішення від 08.10.2024 за формою «В1» № 703 (з чим погодився і суд апеляційної інстанції) слугували встановлені судом обставини справи з наступними висновками.

Згідно з рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 04.10.2024, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 03 форми ''В4'' було скасовано в частині 65400 грн від`ємного значення ПДВ, що стосувалось першого епізоду (щодо купівлі в контрагента ТОВ «Броди Агро» права оренди земельних ділянок (сума віднесення до податкового кредиту у розмірі 29367159 грн). Тому за висновками суду першої інстанції, відповідач зобов`язаний був прийняти за наслідками такого оскарження нове податкове повідомлення-рішення форми ''В4'' про зменшення від`ємного значення суми ПДВ на суму 5343138 грн, тоді, як інші епізоди не зумовили заниження податкових зобов`язань з ПДВ чи завищення суми бюджетного відшкодування, що в сукупності за висновком суду свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № 703 у сумі 534313,80 грн.

Отже враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, всупереч норми ч.2 ст.77 КАС України, не доведено суду правомірності змінення ним форми ППР від 24.07.2024 № 03 (про завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 5408538 грн) ''В4'' на ППР від 04.10.2024 № 703 форми ''В1'' (про завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку за квітень 2024 року, у розмірі 5343138 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 534313,80 грн).

При цьому дійшовши вказаного висновку, суд першої інстанції, так само, як і суд апеляційної інстанції керувались вимогами пп.2 п.1 розділу ІІ , а також п.7 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204 і скаржником не доведено неправомірність застосування вимог вказаного Порядку судами попередніх інстанцій в розрізі вищенаведених висновків суду.

До того ж, задовольняючи позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 08.10.2024 №703 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Ханзе Агрі Україна» правомірно сформовано суму податкового кредиту, у тому числі, на підставі складених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 10492 грн. у січні 2024, оскільки спірні податкові накладні, виписані САП «Родючість» (ТОВ), ТОВ АГРОФІРМА «Северинська», ТОВ «Українсько-норвезьке підприємство «Глобал Харвест» були направлені на реєстрацію та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що в силу п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України є для позивача як покупця підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту

При цьому дійшовши вказаних висновків, суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 822/1616/17, в якій зазначено, що відсутність у таких податкових накладних такого реквізиту коду УКТ ЗЕД за обставин реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є наслідком неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, оскільки за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 статті 201 ПК України при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Проте скаржником не спростовано правильність таких висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи, а наведені ним доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому доводи скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень.

У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись повторно до суду з касаційною скаргою, скаржник не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги і власне слугували підставою для її залишення буз руху.

Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини 1, 3 статті 341 КАС України).

Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.

Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Сумській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 у справі № 480/9403/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 у справі № 480/9403/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва Р.Ф. Ханова В.П. Юрченко