Справа № 420/1594/26
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1594/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 05.11.2025 року № 57 та Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 14.01.2026;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 03.09.2025 року призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Конституційного Суду від 04.06.2019 року №2-р/2019 по справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Таким чином, застосуванню підлягає п. «а» ч.1 ст.55 Закону №1788 ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. У довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.09.2025 № ДНК-1-196/115, виданою Одеським регіональним відділом Управління персоналом служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Одеська залізниця «АТ «Українська залізниця», підприємство встановило спеціальний стаж роботи 18 років 1 місяць і 10 днів. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 05.11.2025 року № 57 та Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 14.01.2026 є протиправними та таким , що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 27.01.2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 02.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

До суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив, в якому зазначено, що за наданими документами та даними, наявними в Реєстрі застрахованих осіб страховий стаж ОСОБА_1 складає 38 років 09 місяців 13 днів. Спеціальний стаж , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не визначено. До спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано періоди роботи заявниці на підставі довідки від 12.09.2025 № ДНК-1 196/115 з 01.12.1999 по 02.12.2010 та з 01.03.2011 по 11.10.2017 на посаді черговий по станції Одеса Пересип Одеської залізниці, оскільки зазначена посада та характер виконуваних робіт не відповідають посаді згідно зі Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою № 583. За результатом розгляду заяви позивача від 28.10.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області рішенням № 57 від 05.11.2025 відмовило ОСОБА_1 в призначені пенсії за вислугу років, згідно з пунктом 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право для призначення пенсії за вислугу років. На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у спірних правовідносинах воно діяло у відповідності до приписів чинного законодавства України з пенсійних питань, отже наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

До суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив, в якому зазначено, що пенсії за вислугу років згідно з нормами пункту е статті 55 Закону № 1788 призначаються за умови наявності станом на 11.10.2017р. визначеного Законом № 1788 спеціального стажу роботи (вислуги років). Оскільки спеціальний стаж роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017р. складає 17 років 10 місяців 10 днів, підстав для призначення пенсії за вислугу років немає. Закон № 1058, як спеціальний закон, з моменту набрання законної сили Законом № 2148, тобто, з 11.10.2017р., є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії за вислугу років. Аналізуючи вище наведені правові норми та зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, відповідач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а відтак вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Представником позивача до суду надано відповіді на відзиви, в яких вказано доводи, зазначені в позовній заяві.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Заяву зареєстровано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 28.10.2025 за № 5360.

Заява від 28.10.2025 розглядалась за принципом екстериторіальності спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення № 57 від 05.11.2025 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

06.01.2026 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Заява від 06.01.2026 розглядалась за принципом екстериторіальності спеціалістом з призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення № 57 від 14.01.2026 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2№ наступного змісту: Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України Про пенсійне забезпечення призначається за умови наявності у особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного Законом України Про пенсійне забезпечення страхового і спеціального стажу.

За змістом статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписами статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Пунктом астатті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII) та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній(далі - Порядок №637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядок №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Судом встановлено, що згідно рішення ГУ ПФУ в Луганській області № 57 від 05.11.2025 року підставою відмови позивачу у призначенні пенсії є відсутність необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

В рішенні зазначено, що страховий стаж складає 38 років 09 місяців 13 днів. Спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не визначено.

До спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано періоди роботи заявниці на підставі довідки від 12.09.2025 № ДНК-1 196/115 з 01.12.1999 по 02.12.2010 та з 01.03.2011 по 11.10.2017 на посаді «черговий по станції Одеса Пересип Одеської залізниці» за довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.09.2025 № ДНК-І-196/115, виданою Одеським регіональним відділом Управління персоналом служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Одеська залізниця «АТ «Українська залізниця», оскільки зазначена посада та характер виконуваних робіт не відповідають посаді згідно зі Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою № 583 чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням, відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом.

Згідно з роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 №25 Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Постановою №583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

При цьому, цим Списком передбачено, що право на призначення пенсії за вислугою років мають особи, які працювали на посаді чергового по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом.

Суд зазначає, що у довідці про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, від 12.09.2025 № ДНК-І-196/115, виданою Одеським регіональним відділом Управління персоналом служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Одеська залізниця «АТ «Українська залізниця», зазначено, що за період з 01.12.1999 по 02.12.2010, з 01.03.2011 по 10.04.2018 ОСОБА_1 виконувала роботи, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті за посадою черговий по станції Одеса Пересип Одеської залізниці, яка передбачена п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Списками професій і посад, які затверджені постановою КМУ від 12.10.1992 № 583.

Класифікатором професій ДК 003:2005, затвердженим наказом Державного стандарту України від 26 грудня 2005 року №375, визначено назву професії черговий по залізничній станції, код КП 3119, код ЗКППТР 21172 (додаток А до Класифікатору професій ДК 003:2005).

Пунктом 1.2. Класифікатора професій ДК 003:2005 визначено, що цей Класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

Класифікатором визначено, що від назв, зазначених у додатках А і Б, можуть утворюватися похідні назви робіт та посад доданням похідних слів, а також зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.

Тобто, назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

Відтак, уточнюючою довідкою підтверджено, що позивач виконувала роботи з приймання, відправлення і пропускання поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом за посадою черговий по станції, що дає позивачу право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Відтак, не зарахування ГУ ПФУ в Луганській області позивачу до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів роботи на посаді «черговий по станції Одеса Пересип Одеської залізниці» є безпідставним.

При цьому, в рішенні ГУ ПФУ у Львівській області № 57 від 14.01.2026 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058, зазначено, що стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років (на 11.10.2017) ОСОБА_1 становить 17 років 10 місяців 10 днів. Проте, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , заявниця продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років.

В той же час, за записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 з 11.04.2018 року позивачка переведена черговим станційного поста централізації станції Одеса Товарна (запис №10).

Суд зауважує, що вказана посада відсутня у Списку професій і посад локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, що безпідставно не взято до уваги ГУ ПФУ у Львівській області під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відтак, відмова ГУ ПФУ у Львівській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з підстав того, що заявниця продовжує працювати на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років є протиправним.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 05.11.2025 року № 57 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 14.01.2026 , є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 03.09.2025 року призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовлює документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачами протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на момент звернення із заявою мала відповідний стаж роботи, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пенсійним органом такого стажу, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.10.2025 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Аналогічні висновки щодо визначення органу, який має розглянути заяву викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22.

При цьому, оскільки перша з поданих позивачем заяв про призначення пенсії розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Луганській області, саме на вказаний орган ПФУ слід покласти зазначені вище зобов`язання.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору у розмірі 1064,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 05.11.2025 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 57 від 14.01.2026.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2025 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1064,92 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 92 копійки).

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.