Справа № 308/2563/26
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2026-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2563/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ,

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.11.2025 № 3063-1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 19 січня 2026 року він помітив, що належні йому банківські рахунки арештовано, а від АТ КБ «Приватбанк» дізнався, що згідно Постанови державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Продан Діани Михайлівни від 19.01.2026 року відкрито виконавче провадження № 79997458, за яким накладено арешт на його кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках та інших фінансових установах.

За результатами звернення до Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та встановив, що відносно нього відкрито виконавче провадження № 79997458 щодо стягнення з нього штрафу на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.11.2025 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Про винесену постанову позивач не знав, дана постанова не була вручена йому особисто, оскільки в графі про отримання проставлено відмітку «відмовився». Крім цього, позивачу загалом не було відомо про , що ІНФОРМАЦІЯ_3 фіксувались будь-які порушення 03.11.2025, протоколу про вчинення адміністративного правопорушення для ознайомлення, підписання чи його копію йому не надавали.

У спірній Постанові № 3063-1 від 03.12.2025 проставлена відмітка, що Позивач нібито відмовився від отримання вказаної постанови. Також зазначено таке: «02 листопада 2025 року близько 10 год. 55 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де 03 листопада 2025 оку о 10 годині 25 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу передбачену ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та вимоги ч. 13 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і в ійськову службу", яким установлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зокрема, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, проходять обов`язковий медичний огляд.

Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку виконання вищеназваних обов`язків, був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення виданого Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 год. 00 хв. 03 листопада 2025 року, яке ОСОБА_1 підписати відмовився. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_2 на проходження медичного огляду не пішов, на вимогу виконання свого, обов`язку не реагував, та виразив категоричну ствердну відмову від проходження медичного огляду

Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУПАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період».

Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Позивач категорично заперечує щодо відмови ним від проходження медичного огляду за направленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та щодо відмови від підписання оскаржуваної Постанови. Повідомляє, що він не був обізнаний належним чином про розгляд щодо нього адміністративної справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, що є порушенням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стверджує, що 03 листопада 2025 року дійсно був доставлений органами Національної поліції України до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово облікових даних.

Третього листопада 2025 року (тобто в день складання оскаржуваної Постанови) йому було запропоновано пройти обов`язковий медичний огляд Військово-лікарською комісією (далі ВЛК) для визначення ступеня придатності його до військової служби, що ним не заперечувалось, і того ж дня він пройшов його, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду визначення ступеня придатності його до військової служби Позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій наявні відмітки про проходження ним медичного обстеження у стоматолога та флюорографії органів грудної клітини, із зазначенням дати 03.11.2025.

Позивач зазначає, що з 05 листопада 2025 року він мобілізований на військову службу, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 30.01.2026 № 137.

З огляду на те, що Позивач отримав спірну Постанову лише 19 січня 2026 року, то сторона позивача вважає, що він має право на поновлення строку для її оскарження.

27 березня 2026 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було подано віздив на позовну заяву, у якому він зазначає, що Під час перебування 03.11.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач був направлений на проходження військово-лікарської комісії. ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу у відповідних графах протоколу, йому в установленому порядку було роз`яснено про день і час розгляду справи та його права про що міститься відповідна відмітка в протоколі

Твердження позивача про порушення його прав при розгляді справи відповідачем та про відсутність в діях позивача складу порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію відповідач вважає хибними.

На думку відповідача позивач у своєму позові не навів та не підтвердив наявність обставин, які б свідчили про істотне порушення норм процесуального та матеріального права і за своїм характером тягнуть скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач подав до суду письмове клопотаннч, в якому просив розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив проводити розгляд справі у відсутності представників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 03.11.2025 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено постанову № 3063-1 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 гривень.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у постанові зазначено, що 03.11.2025 близько 10 год. 55 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де 03.11.2025 о 10 годині 25 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу передбачену ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та вимоги ч. 13 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яким установлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зокрема, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, проходять обов`язковий медичний огляд.

03 листопада 2025 року йому було запропоновано пройти обов`язковий медичний огляд Військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності його до військової служби, що ним не заперечувалось, і того ж дня він пройшов його, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду визначення ступеня придатності його до військової служби Позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій наявні відмітки про проходження ним медичного обстеження у стоматолога та флюорографії органів грудної клітини, із зазначенням дати 03.11.2025.

З довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , від 30 січня 2026 року № 137 вбачається, що ОСОБА_1 з 05.11.2025 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відносини між сторонами регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинених в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок №650).

Абзацом 5 Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Статтею 68 Порядку № 560, встановлено, що у мирний час під час призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 247 КУпАП України вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Позивач своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає та на підтвердження своєї позиції надав суду відомості, які підтверджують проходження ним військово-лікарської комісії 03.11.2025 та за її результатами придатністю до служби, які відповідачем до уваги взято не було при винесені оскаржуваної постанови.

За принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, суд дійшов висновку, що факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП, не доведений.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не в повній мірі були виконані вимоги ст. 251 КУпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги викладені вище норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, оскаржувану постанову № 3063-1 від 03.11.2025 за ч. 3 ст. 210-1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, на підставі чого з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 10, 11, 242, 245, 286 КАС України, ст.ст. 152, 219, 251, 280, 283, 293 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.

Постанову № 3063-1 від 03.11.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором ОСОБА_5 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять грн 20 коп) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.І. Зарева