Справа № 755/5059/26
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/5059/26
Провадження №: 2-а/755/385/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

"13" квітня 2026 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби у порядку ч. 5 ст. 287 КАС України, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просить:

«1. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС Федоренко О.В. щодо відкриття виконавчого провадження № 80201005.

2. Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 80201005 від 13.02.2026 року.

3. Скасувати постанови, винесені в межах ВП № 80201005, зокрема: про арешт коштів, про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження.

4. Зобов`язати Відповідача закрити виконавче провадження № 80201005.

5. Зобов`язати Відповідача зняти арешт з усіх банківських рахунків Позивача.

6. Витребувати у Відповідача належним чином завірені копії всіх матеріалів виконавчого провадження № 80201005.

7. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань.»

08.04.2026 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали адміністративного позову передано на розгляд судді Коваленко І.В.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Перевіривши матеріали адміністративного позову, суд вважає, що справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає направленню за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду, з таких підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, зазначає, що 13.02.2026 року старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС Федоренко О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80201005 на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № Б/2276 від 19.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення. Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) та витягом від 17.02.2026 року: постанова ТЦК набрала законної сили 29.01.2025 року; дата фактичного надходження виконавчого документа до органу ДВС - 09.02.2026 року. Відповідно до ст. 303 КУпАП та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення такої постанови до виконання становить три місяці. Граничний строк сплив 29.04.2025 року. У матеріалах провадження наявний лише супровідний лист ТЦК від 08.04.2025 року. Юридично значущою є дата фактичного надходження виконавчого документа до органу ДВС. Жодних доказів отримання документа у строк до 29.04.2025 року матеріали не містять. Позивач дізнався про існування виконавчого провадження, накладення штрафу та арешт банківських рахунків лише 16.02.2026 року через сповіщення банківської установи та застосунок «Дія». Жодних постанов ТЦК чи постанов державного виконавця Позивачу не вручалося, доказів належного повідомлення не існує. 19.02.2026 року Позивачем направлено електронні заяви до Відповідача щодо закриття виконавчого провадження. Заяви були офіційно прийняті та відскановані 20.02.2026 року, проте станом на момент подання позову провадження не закрите, а арешт рахунків не знято.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.

Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Тобто, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 287 КАС України, адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеною нормою КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від "Про виконавче провадження" 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), згідно ч. 3 якого: підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Частиною першою статті 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою цієї ж статі передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, вимоги щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника та зобов`язання закрити виконавче провадження підсудні Київському окружному адміністративному суду.

З урахуванням вищенаведеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі №370/1034/15, зробила висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Стороною спору в даному випадку є суб`єкти владних повноважень, а тому в силу змісту статті 4 КАС України, даний спір є публічно-правовим та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Частиною другою цієї ж статті обумовлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, чинний процесуальний закон установлює вичерпний перелік категорій адміністративних справ, підсудних місцевому загальному суду як адміністративному суду.

У випадку, що розглядається, ініційований позивачем - ОСОБА_1 публічно-правовий спір не підпадає під жодну з категорій справ, визначених частиною першою статті 20 КАС України, а тому відповідно до правил частини другої цієї статті ця позовна заява належить до підсудності окружного адміністративного суду.

Таким чином, Дніпровський районний суд міста Києва не є належним судом для розгляду даної справи, яка за предметно-територіальною юрисдикцією на даний час підсудна Київському окружному адміністративному суду.

Відповідно до вимог статті 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини першої статті 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Керуючись статтями 19-22, 25, 29, 30, 171, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи №755/5059/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби у порядку ч. 5 ст. 287 КАС України, - передати за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26-а).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Відповідно до частини восьмої статті 29 КАС України передача адміністративної справи до іншого суду здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Суддя :