Справа № 440/4192/26
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 квітня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/4192/26

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватного виконавця-старшого державного виконавця Олени Коваленко про визнання протиравними дії, скасування постанов, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватного виконавця-старшого державного виконавця Олени Коваленко, у якій просять:

- визнати протиправними дії ВДВС щодо стягнення виконавчого збору;

- визначити протиправними дії приватного виконавця щодо повторного стягнення виконавчого збору;

- скасувати відповідні постанови про стягнення виконавчого збору;

- стягнути з відповідачів на мою користь незаконно стягнуті кошти 313 грн. та 1600 грн.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

В ході з`ясування вищенаведених питань суддею встановлено наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За визначенням, наведеним у статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача

Частиною другою статті 160 КАС України передбачено, що позовна заява подається у письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

В позовній заяві не зазначено відомостей визначених у пункті 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України щодо позивачів, відповідачів. Не надано достовірних відомостей щодо приватного виконавця Олени Коваленка, в тому числі, що вона має статус приватного виконавця.

Згідно з пунктами 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вказує на те, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Як зазначалося вище, позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, підставою для звернення до суду із позовом є порушення прав, свобод та інтересів позивача рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

У рамках адміністративного судочинства рішення - це нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Суд наголошує, що у контексті цієї справи оскаржувані рішення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватного виконавця-старшого державного виконавця Олена Коваленко, мають характер індивідуального акту, оскільки спрямовані на зміну правовідносин стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

При цьому обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не можуть бути лише самі по собі посилання позивача на неправомірність рішення відповідача без зазначення у чому виявилась їх дія чи то

Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій (бездіяльності) відповідача ці відносини стали спірними. У свою чергу, від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору.

Виділення змісту позову має важливе практичне значення, оскільки дозволяє встановити межі дослідження обставин справи під час судового розгляду і ухвалити конкретне, повне і доступне рішення, що є підставою для ефективного та швидкого відновлення порушеного права.

Крім того, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки саме для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Суд наголошує, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відповідно до копії квитанції від 23.09.2025 №74247348 ОСОБА_3 сплачено борг по виконавчому проваджені №7920494 від 15.09.2025 в розмірі 16313,00 грн.

Однак, позовна зава не містить обґрунтування порушення її прав та законних інтересів у зв`язку з прийняттям постанови щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відтак, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід вказати обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як позивачів, з боку не визначених в даному випадку відповідачів, внаслідок прийняття оскаржуваних рішень та, відповідно, надати підтверджуючі докази таких обставин.

При цьому, прохальна частина позовної заяви містить вимоги про стягнення з відповідачів на "мою користь незаконно стягнуті кошти 313 (триста тринадцять) грн. та 1600 (Одна тисяча шістсот) грн", однак у позовній заяві в якості позивачів вказано 3 осіб, тому не можливо визначити на користь кого необхідно стягнути кошти і чому саме на користь даної особи.

Відповідно до пунктів 7, 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві, зокрема зазначається відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим, дані відомості позовна заява не містить.

Частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 132 цього Кодексу розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до приписів частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір"за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлена ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена ставка судового збору в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачами заявлено вимоги майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі: подання позову одним позивачем до кількох відповідачів; об`єднання суддею в одне провадження кількох однорідних позовних вимог.

Згідно постанови Шевченківського ВДВС у місті Полтаві про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2025 ВП №79098618, з примусового виконання виконавчого листа №440/18157/23, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 27.06.2025, боржником у якому визначено лише ОСОБА_2 , стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16000,00 грн (п.3) та витрати виконавчого провадження у розмірі 313,00 грн (п. 2.1).

Отже, позивач ОСОБА_2 повинна була надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн /(16000 грн *1% менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб/.

При цьому, прохальна частина позовної заяви містить вимоги про стягнення з відповідачів на "мою користь незаконно стягнуті кошти 313 (триста тринадцять) грн. та 1600 (Одна тисяча шістсот) грн".

Щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то у суду відсутні дані про прийняті Шевченківським ВДВС у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та приватним виконавцем щодо них постанов про стягнення виконавчого збору, що не дає можливості здійснити розрахунок належної суми для сплати судового збору всіма позивачами.

До позовної заяви позивачами не додано документа про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позовна заява містить клопотання позивачів про звільнення від сплати судового збору з огляду на скрутний матеріальний стан.

Згідно з частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Як визначено частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява №73547/01).

Наведені вище положення закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Правова позиція з цього питання викладена в ухвалі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №340/741/20.

Суд зазначає, що підставою для застосування положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути відомості (довідка) про розмір сукупного доходу (із всіх джерел) позивача за весь попередній рік, а також інші докази, якими об`єктивно підтверджується майновий стан позивача.

Суд звертає увагу, що з метою розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору з урахуванням майнового стану сторони (платника судового збору), до суду мають бути подані відповідні докази, якими обґрунтовується рівень її майнового стану, зокрема, належним чином відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків та/або інші довідки за попередній календарний рік, які б підтвердили, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача.

Разом з тим, матеріали позовної заяви не місять відомостей з Державного реєстру фiзичних осiб - платникiв податкiв про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік (2025 рік).

Тож за відсутності належних доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивачів за 2025 рік, суд позбавлений можливості задовольнити клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В той же час, позивачами до позовної заяви та клопотання про звільнення від сплати судового збору не надано жодних доказів, що підтверджують майновий стан позивачів.

Отже, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду цього позову слід відмовити.

Відповідно до частини 7 статті 161 вказаного Кодексу до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Позивачами не додано до позовної заяви копій постанов про стягнення виконавчого збору щодо кожного з позивачів.

При цьому, зміст позовних вимог не дає можливості визначити які саме постанови оскаржуються, не конкретизовано з якими постановами (не зазначено їх реквізити: номер та дату, особу, яка виносила вказані постанови) позивачі не погоджуються.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначалося судом вище, згідно постанови Шевченківського ВДВС у місті Полтаві про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2025 ВП №79098618, з примусового виконання виконавчого листа №440/18157/23, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 27.06.2025, боржником у якому визначено лише ОСОБА_2 , стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16000,00 грн (п.3) та витрати виконавчого провадження у розмірі 313,00 грн (п. 2.1).

Таким чином, ОСОБА_2 з вересня 2025 року було відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 313,00 грн.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом лише 09.04.2026, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого законом.

Щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то у суду відсутні дані про прийняті Шевченківським ВДВС у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та приватним виконавцем щодо них постанов про стягнення виконавчого збору, що також унеможливлює встановлення дотримання ними строків звернення до суду.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачами не додано до позову заяв про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Відтак, суд констатує, що позовна заява не відповідає вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватного виконавця-старшого державного виконавця Олена Коваленко про визнання протиправною та скасування постанови залишити без руху.

Позивачеві усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до суду:

1) позовної заяви, оформленої відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням відомостей стосовно сторін (позивача та відповідачів), зокрема приватного виконавця;

- із зазначення обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з боку визначених ними відповідача/відповідачів, внаслідок вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваних рішень та надання підтверджуючих доказів таких обставин;

- зазначенням відомостей стосовно вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- із зазначенням змісту позовних вимог та предмету спору, а саме, конкретизувати з якими постановами (зазначити їх реквізити: номер та дату, орган чи особу, яка їх винесла) позивачі не погоджуються;

- визначення кола відповідачів (приватний виконавець не може мати статус старшого державного виконавця);

2) документа про сплату судового збору, обчисленого з урахуванням загальної суми позову і сплаченого кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом, або доказів на підтвердження підстави звільнення позивачів від сплати судового збору;

3) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва