Справа № 160/2387/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 160/2387/25

адміністративне провадження № К/990/51912/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Конєвою С.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Щербака А.А., суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.),

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає:

у незарахуванні позивачеві до календарної вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарно-пільговому обчисленні зокрема в її частині, - зарахування (підтвердження та включення) раніше не відомого та не врахованого до вислуги років на пільгових умовах часу служби (роботи), зокрема - періоду служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку;

у незарахуванні позивачеві до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, навчання у вищих навчальних закладах, а саме у Національній гірничій академії України з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року та Київському національному університеті внутрішніх справ з 17 червня 2006 року по 30 квітня 2010 року, із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців;

у ненаправленні заяви позивача про призначення пенсії та всіх необхідних документів, затверджених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення зі служби);

зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, здійснити перерахунок та зарахувати позивачеві до календарної вислуги років яка дає право на призначення пенсії:

час навчання у вищих навчальних закладах, а саме у Національній гірничій академії України з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року та Київському національному університеті внутрішніх справ з 17 червня 2006 року по 30 квітня 2010 року, із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців, всього 04 роки 04 місяці 00 днів;

вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди служби: з 08 липня 2001 року по 10 червня 2003 року - на посаді дільничного інспектора міліції Вільногірського міського відділу; з 10 червня 2003 року по 16 жовтня 2006 року - на посаді оперуповноваженого групи Державної служби боротьби з економічною злочинністю Вільногірського міського відділу; з 16 жовтня 2006 року по 23 листопада 2007 року - на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 23 листопада 2007 року по 22 вересня 2008 року - на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 22 вересня 2008 року по 16 лютого 2010 року - на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 16 лютого 2010 року по 17 грудня 2010 року - на посаді старшого оперуповноваженого сектору Державної служби по боротьбі з економічною злочинністю Вільногірського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області; з 17 грудня 2010 року по 10 серпня 2011 року - на посаді старшого оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 серпня 2011 року по 10 липня 2013 року - на посаді заступника начальника лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 липня 2013 року по 18 вересня 2013 року - на посаді оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Павлоград, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 18 вересня 2013 року по 10 квітня 2015 року - на посаді оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року - на посаді старшого оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, із розрахунку один місяць служби за півтора місяця, та здійснити відповідний перерахунок вислуги років;

зобов`язати відповідача направити заяву позивача про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком №3-1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, для подальшої підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання про призначення пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення), на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), відносно ОСОБА_1 .

2. Позивач обґрунтовує позов тим, що проходив службу в органах внутрішніх справ у період з липня 2001 року по серпень 2015 року та був звільнений у зв`язку зі скороченням штату, при цьому на день звільнення його календарна вислуга становила 14 років 05 місяців 05 днів, а загальний страховий стаж - 24 роки 04 місяця 29 днів.

Водночас відповідач відмовив у поданні документів для призначення пенсії за вислугу років через недостатність календарної вислуги, що позивач вважає протиправною бездіяльністю.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо незарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років для призначення пенсії періоду служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року у пільговому обчисленні із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17 липня 1992 року №393 (далі - постанова КМУ №393), в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо ненаправлення подання про призначення пенсії та всіх необхідних документів, затверджених Порядком №3-1, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення зі служби).

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії період служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року у пільговому обчисленні із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку згідно постанови КМУ №393, в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби.

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці направити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком №3-1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, для подальшої підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання про призначення позивачеві пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону №2262-XII.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини сторін регулюються положеннями Закону №2262-ХІІ у взаємозв`язку з постановою КМУ №393, які передбачають можливість пільгового (кратного) обчислення вислуги років як складової визначення права на пенсію за вислугу років. З урахуванням зазначеного, суди дійшли висновку, що пільгове зарахування є способом обліку календарної вислуги та підлягає застосуванню при визначенні права на пенсію, а отже відповідач був зобов`язаний зарахувати позивачу період служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ у пільговому обчисленні (1 місяць за 1,5), а також оформити і направити документи для призначення пенсії, виходячи із законодавства, чинного на момент звільнення (31 серпня 2015 року), відповідно до статті 58 Конституції України. Водночас у задоволенні позовних вимог у частині зарахування періодів навчання судами попередніх інстанцій відмовлено, оскільки за змістом частини другої статті 17 Закону №2262-ХІІ та пункту 2 постанови КМУ №393 таке зарахування можливе лише за умови присвоєння після навчання офіцерського (спеціального) звання та за умови, що навчання передувало службі, чого у даному випадку не доведено, а частина навчання відбувалася під час проходження служби.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що подані на стадії апеляційного перегляду докази не можуть бути враховані з огляду на приписи частини четвертої статті 308 КАС України.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статті 17 Закону №2262-XII, пункту 2 постанови КМУ №393, порушенням положень статей 9, 77, 242, 308 КАС України, та без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а.

7. У касаційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а, у якій Суд акцентував увагу на тому, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (частина четверта статті 9 КАС України) зобов`язує суд вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

8. Скаржник вказує, що спірним питанням у цій справі є наявність факту присвоєння йому офіцерського звання після закінчення Національної гірничої академії України, що є обов`язковою умовою для зарахування періоду навчання до вислуги років відповідно до постанови КМУ №393. Позивач стверджує, що йому було присвоєно звання лейтенант запасу згідно з наказом Міністра оборони України від 27 квітня 1999 року №176, що підтверджується копією довідки, наданою до суду апеляційної інстанції.

9. Проте, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції формально підійшов до розгляду справи та відмовив у долученні цього доказу, посилаючись на положення статті 308 КАС України, чим порушив положення процесуального права та не врахував правову позицію Верховного Суду у справі №200/1882/20-а, у якій зазначено, що у справах щодо соціального захисту, за наявності сумнівів або неповноти наданих позивачем документів, суд, керуючись завданнями адміністративного судочинства, повинен сприяти встановленню істини, зокрема шляхом витребування відповідних відомостей від компетентних органів (військових комісаріатів, архівних установ тощо), а не обмежуватися відмовою у позові через недоведеність обставин, які об`єктивно існували.

10. Таким чином, скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не виконали обов`язку щодо всебічного та повного встановлення обставин справи, проігнорували наявність доказів, які підтверджують його право на перерахунок вислуги років, та не застосували релевантну практику Верховного Суду, яка зобов`язує суди займати активну позицію у збиранні доказів у цій категорії справ.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

11. Касаційна скарга надійшла до Суду 11 грудня 2025 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 160/2387/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

13. Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 15 квітня 2026 року.

14. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

15. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій. При цьому колегія суддів зазначає, що копія ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження отримана Управлінням 23 грудня 2025 року о 20:00.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

16. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що з 26 березня 2001 року по 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією витягу з послужного списку позивача.

17. Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці №80 о/с від 21 серпня 2015 року по особовому складу майора міліції ОСОБА_1 було звільнено у запас за ст.64 «г» (через скорочення штату) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 31 серпня 2015 року, та згідно наказу на дату звільнення вислуга років у календарному обчисленні складала 14 років 05 місяців 05 днів, загальний страховий стаж - 24 роки 04 місяці 29 днів, що підтверджується змістом копії витягу з відповідного наказу.

18. На заяву позивача від 04 грудня 2024 року щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, листом №267 від 24 грудня 2024 року Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці повідомила позивача про те, що для подання будь-яких документів для призначення, нарахування пенсії за вислугу років на підставі п. «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у Ліквідаційної комісії правових підстав немає, оскільки вислуга на день звільнення 31 серпня 2015 року у календарному обчисленні складала 14 років 05 місяців 05 днів, що підтверджується змістом копії відповідного листа.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи

19. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

20. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

21. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

22. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

23. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року відповідає не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи є частково обґрунтованими з огляду на таке.

24. Частиною першою статті 2 КАС передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

25. Відповідно до частини третьої цієї ж статті основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

26. Згідно з частинами першою та четвертою статті 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

27. Зазначений підхід застосований у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а, у якій Суд акцентував увагу на тому, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (частина четверта статті 9 КАС України) зобов`язує суд вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

28. Таким чином, закріплений у статті 9 КАС України принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі передбачає активну роль суду у процесі доказування. На відміну від суто змагального процесу, адміністративне судочинство покладає на суд обов`язок забезпечити повне встановлення обставин справи, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

29. Зазначений принцип, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; у разі необхідності пропонує учасникам справи подати додаткові докази або надати пояснення.

30. Колегія суддів також зазначає, що принцип офіційності сприяє реалізації основних засад адміністративного судочинства - законності, об`єктивності та справедливості, забезпечує баланс між активною участю сторін у процесі та відповідальністю суду за всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи.

31. При цьому згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, однак зазначений обов`язок не виключає активної ролі суду у встановленні фактичних обставин справи, особливо у справах щодо реалізації соціальних прав.

32. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження.

33. Згідно з частинами першою - третьою статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

34. Установлюючи наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний належним чином мотивувати свої висновки, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

35. Таким чином, у мотивувальній частині судового рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів у їх взаємній сукупності, з яких виходив суд при вирішенні спору.

36. Одне із призначень обґрунтованого судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя.

37. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен істотний і релевантний довід учасника справи повинен бути предметом аналізу та отримати належну правову оцінку. Ігнорування судом таких доводів є порушенням норм процесуального права.

38. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд зокрема у постановах від 22 грудня 2025 року у справі № 200/3307/25 та від 31 березня 2026 року у справі № 580/1623/25.

39. Отже, із системного аналізу наведених норм убачається, що обов`язком суду при вирішенні адміністративної справи є не лише формальне дослідження наданих сторонами доказів, а й забезпечення повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи.

40. Зазначене передбачає, що судове рішення має відповідати критерію належної мотивованості, який полягає в тому, що суд зобов`язаний встановити всі істотні для справи обставини; надати належну правову оцінку кожному доказу, який має значення для їх встановлення; дослідити докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, а не ізольовано; перевірити та надати вмотивовану відповідь на кожен суттєвий довід сторін; чітко зазначити мотиви, з яких одні докази враховуються, а інші відхиляються.

41. Верховний Суд наголошує, що ухвалення судового рішення без належного дослідження істотних обставин справи, без оцінки доказів, які можуть вплинути на її вирішення, а також без надання відповіді на ключові доводи сторін свідчить про його невідповідність вимогам статті 242 КАС України.

Таке рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, оскільки воно не забезпечує реалізацію завдання адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав особи та порушує принцип справедливого судового розгляду.

42. Більше того, залишення судом поза увагою істотних доказів або доводів сторін фактично позбавляє особу права бути почутою та унеможливлює здійснення належного судового контролю за правильністю вирішення справи.

43. За таких умов невиконання судом обов`язку щодо належного дослідження обставин справи, оцінки доказів та мотивування судового рішення є істотним порушенням норм процесуального права та самостійною підставою для його скасування, якщо це призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

44. Звертаючись із касаційною скаргою, позивач зазначає про порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 308 КАС України, яке, на його думку, полягає у формальному підході до розгляду поданих ним в апеляційному провадженні доказів, ненаданні оцінки доводам щодо причин їх неподання до суду першої інстанції, а також у невиконанні обов`язку щодо повного та всебічного перегляду справи з урахуванням додатково поданих доказів.

45. Оцінюючи наведені доводи, Суд зазначає таке.

46. Згідно пункту 5 частини першої статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

47. Відповідно до положень частин другої-третьої цієї статті усі судові рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки справи до апеляційного розгляду, викладаються у формі ухвали. Підготовчі дії, визначені пунктами 4-6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав усіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

48. Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України.

49. Згідно з частинами першою-третьою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

50. Частиною четвертою статті 308 КАС України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках за умови доведення учасником справи неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

51. Колегія суддів зазначає, що у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 Верховним Судом зазначено, що як прийняття нових доказів, так і відмова у їх прийнятті підлягають обов`язковому мотивуванню із наведенням відповідних підстав у судовому рішенні.

52. Крім того, у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 540/1927/19 Верховний Суд наголосив, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний викладати у мотивувальній частині рішення мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

53. Із системного аналізу наведених норм та позицій убачається, що питання прийняття та дослідження нових доказів у суді апеляційної інстанції не може вирішуватися формально. Право особи бути почутою, гарантоване статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає не лише формальну можливість подання доводів і доказів, а й обов`язок суду надати їм належну правову оцінку.

Відповідно, апеляційний перегляд справи повинен здійснюватися не як формальний контроль за рішенням суду першої інстанції, а як повна перевірка доводів апеляційної скарги, що включає оцінку поданих доказів, у тому числі додаткових, із наведенням мотивів їх прийняття або відхилення.

Невиконання такого обов`язку, зокрема обмеження суду апеляційної інстанції формальним посиланням на положення частини четвертої статті 308 КАС України без належної оцінки доводів сторони та без з`ясування причин неподання доказів до суду першої інстанції, свідчить про порушення норм процесуального права та позбавляє судове рішення ознак належної мотивованості.

54. Таким чином, обмеження, встановлені частиною четвертою статті 308 КАС України щодо прийняття нових доказів, мають застосовуватися з урахуванням конституційних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України, а також завдання адміністративного судочинства і вимог до належної мотивованості судового рішення.

55. Якщо такий доказ стосується істотної для правильного вирішення справи обставини, суд апеляційної інстанції зобов`язаний надати мотивовану оцінку усім доводам особи щодо причин їх неподання до суду першої інстанції, обставин отримання та значення таких доказів для вирішення спору, а за результатами такої оцінки - вирішити питання про їх прийняття та дослідити їх у сукупності з іншими доказами у справі.

56. Повертаючись до спірних правовідносин, колегія суддів вказує, що позивач в апеляційній скарзі повідомив про отримання довідки, яка підтверджує присвоєння йому офіцерського звання, долучив її до матеріалів справи та просив врахувати її під час апеляційного перегляду.

57. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у врахуванні зазначеного доказу, обмежився формальним посиланням на положення частини четвертої статті 308 КАС України, не надавши оцінки доводам позивача щодо причин неподання цього доказу до суду першої інстанції, не встановивши обставин його отримання та не з`ясувавши, чи були наявні об`єктивні перешкоди для подання такого доказу раніше.

58. Крім того, суд апеляційної інстанції не дослідив значення поданого доказу для правильного вирішення спору, не перевірив його належність, допустимість і достовірність, а також не оцінив його у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема копії диплома про закінчення Національної гірничої академії України та додатку до нього, що містить відомості про проходження позивачем військової підготовки, зокрема із зазначенням її обсягу (520 навчальних годин).

59. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не виконавши покладеного на нього обов`язку щодо повного та всебічного перегляду справи, що полягало у формальному застосуванні положень статті 308 КАС України без належного дослідження обставин, пов`язаних із поданням нового доказу.

60. Суд вказує, що застосування положень статті 308 КАС України не може мати формального характеру та повинно здійснюватися з урахуванням завдань адміністративного судочинства і принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Зокрема, вирішуючи питання щодо прийняття додаткових доказів, поданих разом з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції зобов`язаний надати належну оцінку доводам сторони щодо причин їх неподання до суду першої інстанції, з`ясувати обставини їх отримання, а також визначити їх значення для правильного вирішення спору.

61. При цьому оцінка таких доказів не може здійснюватися ізольовано, а має бути проведена у їх взаємозв`язку з іншими доказами у справі, з урахуванням доводів сторін, предмета спору та встановлених обставин.

62. Вирішуючи питання про можливість прийняття нових доказів, суд апеляційної інстанції повинен також враховувати характер і зміст рішення суду першої інстанції, зокрема перевіряти, чи відповідає воно вимогам статті 242 КАС України щодо повноти встановлення обставин справи, оцінки доказів та мотивованості, а також чи не свідчать встановлені у справі обставини про необхідність додаткової перевірки або дослідження нових доказів у межах повноважень, визначених статтею 308 КАС України.

Таким чином, апеляційний перегляд передбачає не лише формальну перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм права, а й активну процесуальну діяльність суду, спрямовану на встановлення фактичних обставин справи, необхідних для її правильного вирішення.

Формальне застосування положень частини четвертої статті 308 КАС України без належної оцінки доводів сторін, без з`ясування причин неподання доказів до суду першої інстанції та без дослідження їх значення для правильного вирішення спору суперечить змісту апеляційного перегляду та вимогам процесуального закону щодо повного і всебічного розгляду справи.

63. З урахуванням встановлених обставин та наведених порушень норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції не забезпечив належного з`ясування всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

64. Зокрема, суд апеляційної інстанції, обмежившись формальним застосуванням положень статті 308 КАС України та не надавши належної оцінки доводам позивача і поданим ним додатковим доказам, не встановив ключову обставину щодо наявності або відсутності у позивача офіцерського звання, унаслідок чого дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду навчання до вислуги років.

65. За таких обставин допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права призвело до неповного встановлення фактичних обставин справи та унеможливило правильне вирішення спору по суті.

66. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції у відповідній частині та направлення справи на новий розгляд до цього суду, з метою забезпечення повного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки доказів у їх сукупності, а також встановлення всіх юридично значущих фактів, необхідних для правильного вирішення спору, що виник.

67. З урахуванням установлених порушень та з метою забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно вирішити питання щодо наявності підстав для прийняття поданої позивачем довідки відповідно до положень статті 308 КАС України, з наданням належної оцінки доводам щодо причин її неподання до суду першої інстанції.

68. У разі прийняття зазначеного доказу суду апеляційної інстанції належить з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо наявності або відсутності у позивача офіцерського звання, шляхом дослідження поданої довідки на предмет її належності, допустимості та достовірності.

69. При цьому суду необхідно надати належну правову оцінку копії диплома та додатка до нього, з урахуванням відомостей про проходження позивачем військової підготовки (520 навчальних годин), та визначити їх значення для встановлення юридично значущих обставин цієї справи.

70. Крім того, колегія суддів також зазначає про необхідність надання належної оцінки встановленій судом апеляційної інстанції обставині щодо присвоєння позивачу у 2001 році спеціального звання «рядовий» міліції, яка підлягає дослідженню у сукупності з доводами та доказами про присвоєння йому офіцерського звання у 1999 році.

71. Суд вказує, що під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанції має забезпечити дослідження доказів у їх взаємному зв`язку та сукупності, надати вмотивовану оцінку всім істотним доводам учасників справи та кожному доказу, який має значення для вирішення спірних правовідносин.

72. За результатами такого розгляду суд повинен ухвалити рішення з дотриманням вимог статті 242 КАС України щодо його законності, обґрунтованості та належної мотивованості.

73. Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами норм матеріального права в межах доводів касаційної скарги. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

74. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим.

75. Доводи касаційної скарги щодо необхідності направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки вирішальними у цій справі є порушення, допущені саме судом апеляційної інстанції. Здійснюючи перегляд справи, апеляційний суд не виконав покладеного на нього обов`язку щодо повного та всебічного дослідження доводів апеляційної скарги та поданих доказів, формально застосував положення статті 308 КАС України та не надав належної оцінки обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. За таких умов саме неповнота апеляційного перегляду є визначальною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

76. Суд також зазначає, що з огляду на межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України, Верховний Суд перевіряє законність судових рішень виключно в межах доводів касаційної скарги, які стосуються зарахування періоду навчання позивача у Національній гірничій академії України. Доводів щодо неправомірності рішень судів попередніх інстанцій у частині відмови у зарахуванні інших періодів навчання касаційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

77. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

78. Отже, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд справи, не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору в частині позовних вимог щодо зарахування до вислуги років періоду навчання позивача у Національній гірничій академії України, та допустив порушення норм процесуального права, що полягають у формальному застосуванні положень статті 308 КАС України без належного дослідження доводів сторони та поданих нею доказів.

79. Сукупність таких порушень відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції у зазначеній частині позовних вимог та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

80. Під час нового апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції повинен врахувати викладене в цій постанові, забезпечити повне і всебічне з`ясування обставин, що стосуються зарахування до вислуги років періоду навчання позивача у Національній гірничій академії України, надати належну правову оцінку всім доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, а також доводам учасників справи і, залежно від встановленого, ухвалити у відповідній частині законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №160/2387/25 скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у незарахуванні до календарної вислуги років періоду навчання у Національній гірничій академії України, а також у частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати відповідний період навчання до вислуги років.

У цій частині справу №160/2387/25 направити на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судд С.М. Чиркін

В.М. Шарапа