Справа № 440/1173/26
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

14 квітня 2026 рокум. ПолтаваСправа №440/1173/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, у якій позивач просить:

1) визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо видачі ОСОБА_1 довідки вих. № 828/26 вих. від 28.01.2026 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку розміру прожиткового мінімум на одну особу з підстав абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у розмірі 2102 грн. та видачі ОСОБА_1 довідки вих. № 829/26 вих. від 28.01.2026 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку розміру прожиткового мінімум на одну особу з підстав абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" у розмірі 2102 грн.;

2) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій базовий розмір посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку ОСОБА_1 займав до звільнення у відставку з посади голови судді Полтавського районного суду Полтавської області, та розміри доплат за вислугу років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 статті 7 Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 15 липня 2025 року у розмірі 3028 грн.;

3) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій базовий розмір посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку ОСОБА_1 займав до звільнення у відставку з посади голови судді Полтавського районного суду Полтавської області, та розміри доплат за вислугу років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 статті 7 Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року у розмірі 3328 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він має право на отримання довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку ОСОБА_1 займав до звільнення у відставку з посади голови Полтавського районного суду Полтавської області, та розміру доплат за вислугу років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 15 липня 2025 року у розмірі 3028,00 грн. та який визначений абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн. Вказує, що відповідачем усупереч вимогам Закону України "Про судоустрій і статус суддів" видано довідки станом на 15 липня 2025 року та станом на 01 січня 2026 року, виходячи з розрахунку розміру прожиткового мінімуму 2102 грн., чим порушено право позивача на належне соціальне забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1173/26. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. Клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У ході розгляду справи судом з`ясовано, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2026 року (адміністративне провадження №К/990/47083/25) справу №520/26972/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Другого апеляційного адміністративного суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Так, у справі №520/26972/24 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Другого апеляційного адміністративного суду, у якому просила:

1) визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення Другого апеляційного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків із виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по день ухвалення рішення в цій справі (включно), виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 у розмірі 2 270,00 грн, на 01.01.2022 у розмірі 2 481,00 грн, на 01.01.2023 у розмірі 2 684,00 грн, на 01.01.2024 у розмірі 3 028,00 грн;

2) зобов`язати ДСА України забезпечити Другий апеляційний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями, у тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя (код програмної класифікації видатків та кредитування Державного бюджету України: 0501020), для здійснення видатків із виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по день ухвалення рішення в цій справі (включно), нарахованої, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 у розмірі 2 270,00 грн, на 01.01.2022 у розмірі 2 481,00 грн, на 01.01.2023 у розмірі 2 684,00 грн, на 01.01.2024 у розмірі 3 028,00 грн;

3) визнати протиправними дії Другого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по день ухвалення рішення в цій справі (включно), обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2 102,00 грн;

4) зобов`язати Другий апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату, у тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя (код програмної класифікації видатків та кредитування Державного бюджету України: 0501020), ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, з урахуванням раніше виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів, починаючи з 01.01.2021 по день ухвалення рішення в цій справі (включно), обчисливши її розмір, виходячи з таких розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 2 270,00 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 2 481,00 грн; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - 2 684,00 грн.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, проаналізувавши вимоги статті 130 Конституції України, статті 135 Закону № 1402-VIII, Закону України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), виснував, що розрахункова величина для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців є єдиною - прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Саме прив`язка до єдиного показника прожиткового мінімуму дозволяє судовій винагороді автоматично коригуватися відповідно до економічної ситуації без зміни тексту закону та унеможливлює вплив на розмір суддівської винагороди жодними іншими актами.

Виокремлення законом про Державний бюджет України на відповідний рік груп працездатних осіб за професійною ознакою при визначенні прожиткового мінімуму для працездатних осіб фактично відступає від уніфікованого підходу, встановленого законом як базового механізму визначення посадових окладів, що ґрунтується на застосуванні єдиного показника станом на 1 січня календарного року.

Фактично законодавець без належного обґрунтування «заморозив» цей показник на рівні 2021 року для окремої професійної групи, що створило ситуацію, коли для одних правовідносин застосовується актуалізований прожитковий мінімум, а для інших - штучно занижений (незмінний).

Така практика не лише призводить до неоднакового підходу до осіб однієї професійної групи, але й підриває цілісність і передбачуваність запровадженого механізму розрахунку оплати праці працівників державних органів, що, водночас, порушує принцип юридичної визначеності та єдності правового регулювання.

Отже, такі законодавчі зміни, запроваджені законами про Державний бюджет на відповідний рік, є втручанням у площину конституційної гарантії суддівської незалежності.

Також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду звернув увагу, що у пункті 62 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово у своїх рішеннях, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020, висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці.

Звернув суд увагу й на те, що постановою від 23 січня 2026 року № 4 Пленум Верховного Суду, керуючись статтями 150, 152 Конституції України, статтями 7, 8, 50 - 52 Закону України «Про Конституційний Суд України», пунктом 5 частини другої статті 36, пунктом 5 частини другої статті 46 Закону № 1402-VIII, постановив звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу п`ятого частини першої статті 7 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», абзацу 5 частини першої статті 7 Закону України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», абзацу 5 частини першої статті 7 Закону України від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», абзацу 5 частини першої статті 7 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якими встановлено з 1 січня відповідного календарного року прожитковий мінімум для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 гривні.

Більш того, за результатами XX чергового з`їзду суддів України (10 - 12 березня 2026 року, м. Київ) було прийнято рішення «Щодо стану незалежності суддів у контексті виконання Дорожньої карти з питань верховенства права, Плану для Ukraine Facility та євроінтеграційного курсу України», яким, зокрема, вирішено звернутися до Верховної Ради України та суб`єктів законодавчої ініціативи щодо недопустимості звуження гарантій незалежності суддів, а також застосування в законах про Державний бюджет України окремого (заниженого) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що використовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Водночас наведене вище нормативно-правове регулювання, конституційні гарантії незалежності суддів, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо неприпустимості зниження рівня матеріального забезпечення суддів, а також обставина звернення Пленуму Верховного Суду до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності положень законів про Державний бюджет України, якими запроваджено окремий показник прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді, свідчать про наявність системної правової проблеми, що потребує іншого підходу до тлумачення та застосування відповідних норм права.

За таких умов Верховний Суд уважає, що існують обґрунтовані підстави для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, у частині застосування для визначення базового розміру посадового окладу судді показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн, установленого законами про Державний бюджет України. Такий відступ зумовлений необхідністю забезпечення узгодженого застосування положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також гарантій незалежності суддів у частині стабільності та незмінності їх матеріального забезпечення.

Справа №520/26972/24 передана на розгляд Великої Палати для відступлення від висновків, сформованих у постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 520/26972/24 (провадження № 11-119апп26) прийнято до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справу №520/26972/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Другого апеляційного адміністративного суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Порівняльний аналіз предмету та підстав позову в адміністративних справах №440/1173/26 та №520/26972/24 є підставою для висновку, що спір виник у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав та доцільність зупинення провадження у справі №440/1173/26 до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №520/26972/24 (адміністративне провадження № К/990/47083/25).

На підставі викладеного, керуючись статтями 236, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі №440/1173/26 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії зупинити до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №520/26972/24 (адміністративне провадження №К/990/47083/25).

Роз`яснити учасникам справи, що провадження у справі буде поновлено після набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №520/26972/24 (адміністративне провадження №К/990/47083/25).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич