Справа № 420/27716/25
Суддя: Дегтярьова С.В.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/27716/25

Суддя першої інстанції - Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Дегтярьової С.В.,

суддів Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,

розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі №420/27716/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01 січня 1991 року по 29 травня 1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01 листопада 1991 року по 29 червня 1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03 серпня 1992 року по 29 липня 1995 року на посаді лікаря інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01 листопада 1995 року по 10 вересня 2001 року на посаді лікаря анестезіолога реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаської дитячої міської лікарні, з 01 жовтня 2001 року по 21 вересня 2023 року посаді лікаря анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21 вересня 2023 року по день призначення пенсії на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар анестезіолог) ВОС 9014003 (анестезіологія);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії з 01 травня 2025 року періоди роботи з 01 січня 1991 року по 29 травня 1991 року на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01 листопада 1991 року по 29 червня 1992 року на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ», з 03 серпня 1992 року по 29 липня 1995 року на посаді лікаря інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні, з 01 листопада 1995 року по 10 вересня 2001 року на посаді лікаря анестезіолога реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаської дитячої міської лікарні, з 01 жовтня 2001 року по 21 вересня 2023 року посаді лікаря анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна дитяча клінічна лікарня» м. Одеси, з 21 вересня 2023 року по день призначення пенсії на посаді старшого ординатора передового хірургічного відділення (лікар анестезіолог) ВОС 9014003 (анестезіологія) та здійснити з 01 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідний перерахунок та виплату розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позовні вимоги задоволені.

Відповідач не погодився із судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі №420/27716/25.

05 березня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

31 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Позивачу з 01 травня 2025 року призначено пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсію обчислено як працюючій особі при страховому стажі 48 рік 3 місяці (враховано по 30.04.2025), середньомісячній заробітній платі 31875,71 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 30.04.2025 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 17152,24 грн, де: розмір пенсії за віком 15380,03 грн; доплата за 13 років понаднормового стажу 306,93 грн; цільова допомога учасникам бойових дій згідно Постанови №1603 40,00 грн; підвищення учасникам бойових дій (25% від 2361 грн) 590,25 грн; надбавка донорам 292,00 грн; пенсія за особливі заслуги перед Україною особи, нагороджені орденом України (23% від 2361 грн) 543,03 грн.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивача, з 17.11.1988 року по 01.09.1989 року позивач працював санітаром швидкої та невідкладної допомоги Одеської міської клінічної лікарні. З 01.12.1989 року по 19.06.1990 року також працював санітаром швидкої допомоги Одеської міської клінічної лікарні. З 01.01.1991 року по 29.05.1991 року (наказ № 2-к від 03.01.1991 року про призначення на посаду та наказ № 54-к від 28.05.1991 року про звільнення з посади) позивач працював на посаді сестри медичної 4-го відділення, безпосереднє обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній клінічній лікарні з відділенням для ІВВ» та з 01.11.1991 року по 29.06.1992 року (наказ № 117-к від 30.10.1991 року про призначення на посаду та наказ №71-к від 06.07.1992 року про звільнення з посади) працював на посаді сестри медичної 5-го відділення, безпосереднього обслуговування туберкульозних хворих в «Одеській обласній протитуберкульозній лікарні з відділенням для ІВВ».

З 22.08.1984 року по 30.06.1992 року позивач був зарахований студентом до Одеського медичного інституту та відрахований з числа студентів у зв`язку з закінченням строку навчання та отриманням кваліфікації лікаря.

З 03.08.1992 року по 29.07.1995 року позивач був прийнятий на посаду лікаря інтерна по анестезіології і реанімації Черкаської обласної лікарні.

З 01.11.1995 року по 10.09.2001 року позивач працював в Черкаській дитячий міській лікарні.

З 01.10.2001 року позивач прийнятий на посаду лікаря анестезіолога дитячого відділення анестезіології інтенсивної терапії Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня» м. Одеси.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» від 21.09.2023 року за № 218 «З особового складу», позивача було увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу в період загальної мобілізації, зі збереженням місця роботи відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, до дня звільнення з військової служби або закінчення особливого періоду, на підставі приказу МОУ від 21.09.2023 року за № 342.

Також дослідивши матеріали пенсійної справи позивача, суд встановив, що позивачем надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій.

Відповідно до стажу для розрахунку суд встановив, що пенсійним органом обчислено позивачу страховий стаж у спірні періоди у одинарному розмірі.

Не погодившись із розрахунком страхового стажу, позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням здійснити перерахунок страхового стажу у подвійному розмірі.

Листом Головного управління №21841-20584/М-02/8-1500/25 від 05.08.2025 позивачу відмовлено у задоволенні його заяви та зазначено, що до страхового стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону 1788 не враховано періоди роботи позивача:

1) з 01.11.1995 по 30.11.1995 на посаді лікаря - анестезіолога - реаніматолога онкогематологічного відділення Черкаської дитячої міської лікарні, оскільки зазначеною статтею робота в онкогематологічному відділенні не зараховується до страхового стажу в подвійному розмірі;

2) періоди роботи з 01.12.1995 по 10.09.2001 на посаді лікаря - анестезіолога - реаніматолога відділення анестезіології та реанімації цієї ж лікарні та періоди роботи з 01.10.2001 по 31.12.2003 на посаді лікаря - анестезіолога дитячого відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», оскільки в електронній пенсійній справі відсутня інформація про те, що у зазначених медичних закладах відсутні окремі відділення реанімації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058- IV).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Положеннями статті 60 Закону №1788-XII (в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003 року, з змінами, внесеними згідно із Законом №2205-VIII від 14.11.2017 року) передбачають, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За приписами ст. 1 Закону України від 05.07.2001 №2586 «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (далі - Закон № 2586):

протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Відповідно до частини першої статті 10 Закон № 2586, медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 №514 затверджено «Перелік туберкульозних закладів», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1 Лікарняні: протитуберкульозний диспансер, медичний центр (фтизіатричний, фтизіопульмонологічний).

Отже, протитуберкульозна клінічна лікарня належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного суду від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

Стосовно періоду роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога онкогематологічного відділення колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог і в цій частині.

Зазначені посади пов`язані з роботою в особливо шкідливих та важких умовах праці, а також із безпосереднім наданням медичної допомоги хворим, що відповідно до вимог законодавства у сфері пенсійного забезпечення дає право на пільгове обчислення стажу.

Доводи апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження є безпідставними, оскільки у спірних правовідносинах відповідач діє не дискреційно, а в межах чітко визначеного законом обов`язку, що передбачає єдино правильний спосіб дій в такому випадку.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином оцінив докази та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення складений 14 квітня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв