Справа № 240/21662/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/21662/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

- визнати дії протиправними Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та скасувати рішення №39 від 07.08.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у Литовській Республіці 01.09.1982 по 19.07.1986 згідно диплому від 20.07.1986 серії НОМЕР_1 ; період роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_2 : з 28.11.1990 по 03.03.1991, з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997 період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 25.11.2004; період роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 : з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 06.12.1993 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996. і 25.03.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997, з 05.10.1999 по 03.05.2000, з 01.2001 по 31.10.2002, з 01.11.2002 по 16.02.2003, з 17.02.2003 по 18.08.2004, з 18.10.2004 по 01.02.2006, з 01.03.2006 по 16.05.2006, з 19.06.2006 по 11.02.2008 та призначити пенсію за віком з 31.07.2025 року відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся з відповідною заявою до Коростенського відділення обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення йому пенсії відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки має право на призначення пенсії по досягненню 60-річного віку. Листом від 15.08.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що 07.08.2025 року, враховуючи принцип екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №39 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідною страхового стажу. Позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового (трудового) стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №39 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник управління просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності в Порядку приймання, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (зі змінами, далі - Порядок), яким відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 04 місяці 27 днів, що недостатньо для призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Відповідач вважає, що дії Головного управління є правомірними та вмотивованими.

Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також дослідивши подані сторонами документи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 31.07.2025 № 3361 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності в Порядку приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду заяви 07.08.2025 було прийнято рішення №39 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання у Литовський Республіці з 01.09.1982 по 19.07.1986 згідно диплому від 20.07.1986 серії НОМЕР_4 , оскільки підтвердження стажу для визначення права на пенсію по Угоді між Україною та Литовською Республікою відбувається тільки на підставі формуляра зв`язку;

- період роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_5 з 28.11.1990 по 03.03.1991, оскільки на титульній сторінці дата заповнення дописана іншими чорнилами, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Крім того, не зараховано періоди роботи на території Російської РФСР з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- період з 22.04.1991 по 27.08.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Крім того стаж, набутий на території російської федерації після 01.01.1992, не підлягає зарахуванню, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004, оскільки відсутній наказ та дата про припинення виплат;

- періоди роботи на території Російської РФСР та російської федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 з 01.01.1992 по 27.08.1993, з 06.12.1993 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996, з 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно із частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд вказує, що відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка і лише за відсутності необхідних записів або в разі якщо записи в трудовій книжці є неточними чи неправильними виникає необхідність у підтвердженні періодів роботи уточнюючими довідками.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання у Литовський Республіці з 01.09.1982 по 19.07.1986, то відповідач виходив з того, що стаж не підтверджено формуляром зв`язку згідно Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення.

Так, судом з трудової книжки позивача НОМЕР_3 та диплому від 20.07.1986 серії НОМЕР_4 встановлено, що позивач у період з 01.09.1982 по 19.07.1986 навчався в Литовській Республіці.

Для врегулювання питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсії між Україною та Литовською Республікою укладено:

- Угоду між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року) (далі - Угода);

- Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 № 2928-III (далі - Договір);

- Угоду між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2015 (далі - Угода від 09.12.2015);

- Технічну угоду між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19.01.2010.

Відповідно до статті 3 Угода охоплює нижчеперелічені види пенсій соціального страхування (трудові пенсії): а) пенсії по інвалідності; б) пенсії по старості (за віком); в) пенсії за вислугу років; г) пенсії в разі втрати годувальника.

Згідно із статтею 6 Угоди при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони.

При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.

08.02.2002 року набрав чинності Договір.

Статтею 2 встановлено, що Договір поширюється на передбачені законодавством кожної із Сторін нижчеперераховані види соціального забезпечення: в Україні - пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії у разі втрати годувальника; пенсії та відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання, та у випадку його смерті з цих причин; допомоги по тимчасовій непрацездатності (хворобі), по вагітності та пологах; допомоги сім`ям з дітьми; допомоги по безробіттю; допомоги на поховання.

Згідно із частиною першою статті 3 Договору цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.

Частинами 1 та 2 статті 5 Договору визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.

Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі.

Якщо законодавство однієї Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.

Згідно із частиною другою статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

Угода від 09.12.2015 регулює порядок реалізації Договору, визначає компетентні установи, уповноважені призначати та виплачувати пенсії та допомогу згідно з Договором.

Статтею 3 Угоди від 09.12.2015 встановлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Договору компетентними установами в Україні, зокрема, є: Пенсійний фонд - з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.

В даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію відповідачем повинен враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.

Відтак, з урахуванням наведеного, у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні періоду навчання позивача у Литовській Республіці з 01.09.1982 по 19.07.1986, оскільки такий період підтверджується належними доказами.

Щодо незарахування періодів роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_5 з 28.11.1990 по 03.03.1991, згідно трудової книжки НОМЕР_6 з 22.04.1991 по 27.08.1993, суд зазначає таке.

Як вказано в оскаржуваному рішенні, період роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_5 з 28.11.1991 по 03.03.1991 не врахований, оскільки на титульній сторінці дата заповнення дописана іншими чорнилами, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Не зараховано також період 22.04.1991 по 27.08.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_6 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення трудової книжки, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Суд вважає, що наявні в трудових книжках серії НОМЕР_5 , НОМЕР_6 записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у спірний період.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема звертатися у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 28.11.1990 по 03.03.1991, з 22.04.1991 по 27.08.1993.

Щодо незарахування періодів роботи на території Російської РФСР з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 06.12.1994 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996, з 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997, суд зазначає таке.

Відповідачем не зараховані до страхового стажу зазначені періоди роботи позивача на території Російської РФСР, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно з абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі - Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо врахування страхового стажу, отриманого громадянами до денонсації Угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце під час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та за наявності чинних у період роботи особи положень вказаної Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, а відтак періоди роботи позивача на території Російської РФСР з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 06.12.1994 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996, з 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997 підлягають до зарахування до його страхового стажу.

Щодо незарахування до стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 25.11.2004, оскільки відсутній наказ та дата про припинення виплат, суд зазначає таке.

З архівної довідки №1265 від 31.07.2025 року, виданої Житомирським обласним центром зайнятості, ОСОБА_1 був зареєстрований в Коростенському міському центрі зайнятості з 25.08.2004. Допомогу по безробіттю одержував з 01.09.2004 по 25.11.2004, відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 ЗУпЗДССВБ (наказ №НТ040901 від 01.09.2004). Виплату допомоги по безробіттю припинено з 26.11.2004 на підставі пп. «12» п.1 ст.31 ЗУ пЗДССВБ (наказ №НТ041129 від 29.11.2004). За період з 26.11.2004 по 26.08.2005 отримав одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності відповідно до п. 7 ст. 22 ЗУпЗДССВБ (наказ №НТ041129 від 29.11.2004р.).

Суд бере до уваги, що за приписами пункту "ж" частини першої статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-XII (надалі - Закон № 803-XII, чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) було встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю, однак гарантує включення періодів їх отримання до трудового стажу.

Стаття 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" також передбачала, що до стажу роботи зараховується період одержання допомоги по безробіттю, не встановлюючи винятків щодо видів допомоги по безробіттю.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено такі види забезпечення за цим Законом:

- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;

- допомога по частковому безробіттю;

- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;

- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;

- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" було визначено, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон №2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено абзацом такого змісту:

«Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».

Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.

Однак, на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми, зокрема, пункт "ж" частини першої статті 4 Закону № 803-XII, передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу.

Відтак, періоди отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 25.11.2004 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №39 від 07.08.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідні періоди навчання та роботи позивача: з 01.09.1982 по 19.07.1986, з 28.11.1990 по 03.03.1991, з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 05.12.1993 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, з 06.12.1993 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996, з 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997, з 01.09.2004 по 25.11.2004 належать зарахуванню до його страхового стажу.

Стосовно заявлених позовних вимог у частині зарахування до відповідного стажу періодів роботи з 05.10.1999 по 03.05.2000, з 01.2001 по 31.10.2002, з 01.11.2002 по 16.02.2003, з 17.02.2003 по 18.08.2004, з 18.10.2004 по 01.02.2006, з 01.03.2006 по 16.05.2006, а також з 19.06.2006 по 11.02.2008, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при розгляді справи діє на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, згідно з частиною першою статті 77 КАС України, обов`язок щодо доказування обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги чи заперечення, покладається саме на сторони.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачем не наведено жодних належних і допустимих доводів, а також не подано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про незарахування відповідачем спірних періодів роботи до страхового стажу. Натомість, відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення № 39 від 07.08.2025 року не вбачається висновків відповідача про незарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача. Таким чином, позивач фактично не довів наявність порушення його прав, свобод чи інтересів у цій частині, що є обов`язковою умовою для задоволення адміністративного позову відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України.

За таких обставин, відсутність належних доказів та обґрунтування заявлених вимог свідчить про їх недоведеність, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти років в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року за наявності страхового стажу не менше 32 років.

Як встановлено судом, позивачу виповнилося 60 років.

Стосовно наявності у позивача достатнього страхового стажу, то такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою пенсійний орган, проводячи обчислення й зарахування страхового стажу, зокрема й того, що не є предметом розгляду у цій справі, та необхідного для призначення пенсії за віком позивача.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №520/7071/21, у якій Суд висловився про те, що суди не можуть перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на поновлення виплати пенсії.

Тому суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню та захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Литовській Республіці 01.09.1982 по 19.07.1986 згідно диплому від 20.07.1986 серії НОМЕР_1 ; період роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_2 : з 28.11.1990 по 03.03.1991, з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 25.11.2004; період роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 : з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 06.12.1993 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996. і 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997 та повторно розглянути заяву позивача від 31.07.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду у цій справі.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, щодо яких фактично виник спір, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, органу, яким прийнято протиправне рішення, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84121, Код ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №39 від 07.08.2025 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійною фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Литовській Республіці 01.09.1982 по 19.07.1986 згідно диплому від 20.07.1986 серії НОМЕР_1 ; період роботи згідно трудової книжки від 17.10.1990 серії НОМЕР_2 : з 28.11.1990 по 03.03.1991, з 05.12.1994 по 14.08.1995, з 22.04.1996 по 30.07.1996, з 08.10.1996 по 01.01.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2004 по 25.11.2004; період роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 : з 22.04.1991 по 27.08.1993, з 06.12.1993 по 30.08.1994, з 01.09.1994 по 30.10.1995, з 28.11.1995 по 10.02.1996; з 29.04.1996 по 02.08.1997, з 21.10.1997 по 04.12.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду у цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

13.04.26