Справа № 160/13408/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 квітня 2026 року Справа №160/13408/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №160/13408/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровської області, до відповідача-2: Служби судової охорони (центральний апарат), до відповідача-3: Державної судової адміністрації України, до відповідача-4: Міністерства фінансів України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд».

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що первісний спосіб виконання передбачав вчинення боржником комплексу дій, а саме нарахування та виплату додаткової винагороди. У подальшому боржник повідомив про проведення розрахунку, однак виплату не здійснив. Таким чином, первісний спосіб виконання фактично спрацював лише частково, у частині підготовчого етапу, але не привів до того правового результату, який становить зміст захисту порушеного права заявника, а саме до одержання належних йому коштів. Наявна процесуальна ситуація свідчить, що судовий контроль не виконав своєї функції як засобу забезпечення реального виконання, оскільки боржник продовжує звітувати про фінансові обставини, бюджетні листування, внутрішню черговість та інші організаційні аспекти, але не виконує рішення по суті. Це означає, що у справі склалась саме та правова ситуація, за якої збереження первісного способу виконання не забезпечує ефективного судового захисту. Боржник повідомив, що сума боргу, яка підлягає стягненню шляхом безспірного списання органами Державної казначейської служби України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", становить 498719,60 грн, тобто чотириста дев`яносто вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 60 копійок, і підлягає списанню у повному обсязі. Після такого безспірного списання із доведених асигнувань у боржника залишається 1413591,40 грн, тобто один мільйон чотириста тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одна гривня 40 копійок.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року подану заяву призначено до розгляду на 14 квітня 2026 року.

30 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від третьої особи в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що на думку Казначейства, в контексті спірних правовідносин у справі № 160/13408/22, обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність зміни способу і порядку виконання Рішення суду, не є підставами для такої зміни, оскільки обраний спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

01 квітня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення, яке надійшло від відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії з нарахування та виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 і стягнення з відповідача Служби певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

02 квітня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що суть рішення суду у цій справі вже визначена. Судом встановлено право позивача на отримання додаткової винагороди, визначено правову підставу виплати, суб`єкта виконання, часові межі та обов`язок відповідача здійснити відповідну виплату. У межах стадії виконання не ставиться питання про зміну періоду, правової підстави, виду виплати чи суб`єкта зобов`язання. Позивач не просить встановити нове право або збільшити обсяг присудженого. Йдеться виключно про заміну неефективного механізму виконання на дієвий процесуальний механізм, який забезпечить реальне виконання вже існуючого судового рішення. Тобто у цій справі не відбувається зміни способу судового захисту як такого, а відбувається зміна процесуального способу реалізації вже визначеного судом обов`язку боржника. За відсутності зміни предмета спору, правової підстави вимоги та обсягу встановленого права такий перехід не є зміною суті рішення.

06 квітня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення, яке надійшло від відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що територіальне управління, як бюджетна установа, що фінансується виключно з державного бюджету з урахуванням положень, передбачених статтями 22, 23, 48, 51, 119,1 21 Бюджетного кодексу України, частиною 7 статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтею 210 Кримінального кодексу України, статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може здійснити нарахування коштів за відсутності відповідних бюджетних асигнувань. Бюджетна установа може обрахувати потребу в коштах на виплату та направити відповідний бюджетний запит до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня для виділення відповідних бюджетних асигнувань. Відповідно до листа від 18 березня 2026 року за вихідним № 35.07-125/ССО (витяг додається), Територіальне управління звернулося до Служби судової охорони, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, з проханням виділити додаткові кошторисні призначення на виконання рішення суду по справі №160/13408/22 в сумі 141 600,00 грн., що включає в себе кошти: на нарахування та виплату додаткової винагороди. Станом на сьогодні, ОСОБА_1 звільнений зі служби у Службі судової охорони, тому, відсутня потреба в нарахуванні та сплаті Єдиного соціального внеску.

В судове засідання, призначене на 14 квітня 2026 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи норми ч. 9 ст. 205, ч. 2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до наступного висновку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі №160/13408/22, зокрема, зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі 30000 грн на місяць, за період з 01 березня 2022 року по 30 червня 2022 року.

Рішення набрало законної сили 21.11.2023 року. Виконавчий лист отримано 30.11.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку із неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2022 року у справі №П/811/269/17.

У разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що:

1) із відповідною заявою варто звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом);

3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим;

4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Тобто, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України суд робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.02.2025 року у справі №640/7827/22, постанові Великої Палати Верховного суду від 12.06.2019 року у справі №800/203/17.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2023 року у справі №420/6671/18 міститься наступний правовий висновок: оскільки у справі, що розглядається встановлено, що способом відновлення порушеного права позивачки у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої пенсії не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, то колегія суддів доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі.

В даній справі позивач фактично просить вчинити ті самі дії, які у вищевказаному прикладі Верховний Суд визнав необґрунтованими: у випадку, коли стягнення конкретним сум не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, натомість способом захисту прав було зобов`язання вчинити певні дії, позивач просить по суті замінити спосіб захисту.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення суду має зобов`язальний характер, однак судом не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування відповідних сум.

Оскільки розрахунок таких сум не здійснювався, змінивши спосіб виконання рішення суду із зобов`язання вчинити певні дії на стягнення конкретної суми цієї заборгованості з визначенням певного періоду, суд фактично змінив би рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішив питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Грошові кошти, які належать стягувачу, не є власністю відповідача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до Порядку №1165. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по пенсії позивачці як внутрішньо переміщеній особі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2023 року у справі №420/6671/18.

Тобто, спосіб і порядок виконання рішення суду, який просить встановити заявник, фактично призведе до зміни резолютивної частини рішення суду, а тому зазначена заява задоволенню не підлягає.

Тотожне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 28.08.2021 року у справі №160/12368/20.

Окремо суд звертає увагу на нові положення законодавства: приписи абз. 2 ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, які фактично створюють виключення з вищевикладених висновків. Такі виключення стосуються конкретно визначених категорій спорів: обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання

1) пенсійних виплат;

2) соціальних виплат непрацездатним громадянам;

3) виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням;

4) виплат та пільг дітям війни;

5) інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг.

В даній справі предмет спору не стосувався відповідних категорій виплат, оскільки йшлося про додаткову винагороду, запроваджену на період воєнного стану як захід компенсаційного та стимулюючого характеру для осіб, які проходять службу в таких умовах.

Отже, ця норма права на позивача не поширюється.

Тотожне правозастосування саме щодо додаткової винагороди працівникам Служби судової охорони здійснено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.04.2025 року у справі № 380/15457/22, П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 10.04.2025 року у справі №420/25894/23, Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 10.02.2025 року у справі №560/13508/22.

Таке правозастосування є послідовним, про що свідчать наступні приклади судової практики.

Зокрема, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 року у справі № 380/15457/22 вказано:

«Покликання суду першої інстанції на частину третю статті 378 КАС, оскільки зазначена норма має спеціальний та вичерпний характер і застосовується виключно у випадках невиконання судових рішень щодо обчислення, призначення, перерахунку та виплати пенсійних і соціальних виплат, перелік яких наведений у цій нормі.

Водночас, пенсійні виплати, соціальні виплати непрацездатним громадянам, виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплати та пільги дітям війни чи будь-які інші соціальні виплати, передбачені ч. 3 ст. 378 КАС, предметом рішення суду у даній справі не були.

Натомість спір стосувався додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168, що є складовою грошового забезпечення позивача як працівника ТУ ССО, а не соціальною чи пенсійною виплатою.

За таких обставин, відсутні правові підстави для застосування спеціального механізму, передбаченого ч. 3 ст. 378 КАС, до спірних правовідносин.

… у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості грошового забезпечення, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене та враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат, апеляційний суд вважає безпідставними аргументи позивача, наведені в його заяві, про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у даній справі».

Отже, зміст поданої заяви та її прохальна частина вказує не на зміну способу та порядку виконання судового рішення, а на прийняття нового рішення з зазначенням конкретної суми стягнення компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що не було предметом дослідження судом під час прийняття рішення у цій справі.

До того ж, зважаючи на зміст резолютивної частини рішення суду конкретне визначення суми коштів до виплати позивачеві не було предметом спору.

Тотожне правозастосування саме щодо додаткової винагороди працівникам Служби судової охорони здійснено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 10.11.2025 року у справі №120/6837/23.

Аналогічні висновки міститься і у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 року у справі №620/15195/23.

В усіх випадках йшлося саме про спори даної категорії.

Таким чином, позивач ініціював питання фактично зміни застосованого способу захисту права, який при цьому раніше сам же і обрав, що є неможливим на стадії виконання рішення суду. Окрім цього, вирішення відповідного питання в будь-якому випадку не вплинуло б на наявність необхідних асигнувань у відповідача, відсутність яких і зумовлює затримку у виконанні рішення суду.

Доводи позивача вищевказаних висновків суду не заперечували, фактично позивач надавав перевагу намаганню домогтися виконання рішення суду над встановленою законодавством процедурою, що регламентує зміну порядку і способу виконання рішення суду, явно виходячи при цьому за предмет та межі такої процедури.

В свою чергу доводи в частині того, що загальний обсяг виділених асигнувань на виконання рішення суду дозволяє виконати рішення суду саме в цій справі не змінює природи провадження щодо зміни порядку виконання рішення суду. При цьому сам по собі цей аргумент також не свідчить про ефективність бажаного для позивача способу захисту (змінити який в межах обраної процедури не можливо згідно вимог законодавства), оскільки виконання рішень судів щодо стягнення коштів з відповідача-1 не може мати невпорядкованого, хаотичного характеру, натомість здійснюється згідно повідомленої відповідачем-1 черговості.

Більш того, в своїй заяві позивач порушував питання про компенсацію ПДФО та нарахування ЄСВ, що взагалі не було предметом судового розгляду, в зв`язку з чим в межах зміни способу і порядку виконання рішення суду такі обставини не можуть братися до уваги, оскільки фактично розширяють обсяг зобов`язань, накладених безпосередньо рішенням суду (поруч з тими, які існують в силу закону і не залежать від судового рішення).

Враховуючи вищевикладене, заява про зміну способу та порядку виконання судового рішення є необґрунтованою, в зв`язку з чим у її задоволенні належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі №160/13408/22 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко