Справа № 640/23553/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2026-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 640/23553/21

адміністративне провадження № К/990/14096/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - Овчінніковим Антоном Анатолійовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №640/23553/21, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора в особі Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора в особі Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 15 липня 2021 року №135дп-21 "Про накладення на начальника Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення";

- визнання протиправним та скасування наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 02 серпня 2021 року № 1939к про звільнення начальника Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури;

- поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області з дня ухвалення судового рішення.

- допущення до негайного виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року змінено в мотивувальній частині та доповнено її висновками, викладеними у цій постанові суду.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - Овчінніковим Антоном Анатолійовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №640/23553/21 повернуто особі, яка її подала.

30 березня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний Суд» надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - Овчінніковим Антоном Анатолійовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №640/23553/21.

30 березня 2026 року до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - Овчінніковим Антоном Анатолійовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №640/23553/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 лютого 2020 року у справі №260/1118/18, від 26 листопада 2020 року у справі №580/1415/19, від 22 лютого 2023 року у справі №200/11036/20-а, від 14 березня 2023 року у справі №320/1206/21, від 28 лютого 2020 року у справі №825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі №804/1758/18, від 20 жовтня 2020 року у справі №340/1502/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, без зазначення норм права, щодо яких такий висновок сформовано.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування конкретної норми права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, у касаційній скарзі скаржник указує на недослідження судами попередніх інстанцій доказів, водночас не посилається на ці докази та не зазначає, яке значення вони мають для правильного вирішення спору.

Суд також звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - Овчінніковим Антоном Анатолійовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №640/23553/21.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя О.Р. Радишевська