Справа № 560/15877/25
Суддя: Слободонюк М.В.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 560/15877/25

13 квітня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Слободонюка М.В.

суддів: Кузьмишина В.М. Канигіної Т.С.

перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Також, в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження цього рішення суду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2026 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року. Цією ж ухвалою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано апелянту протягом десяти днів подати до суду нову заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку.

02.04.2026 до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла зава ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Книш Оксана Миколаївна, про усунення недоліків, в якій заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Надаючи оцінку повторному клопотанню апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що копію оскаржуваного рішення суду ним не отримано, а пропуск строку зумовлений сукупністю об`єктивних обставин, зокрема дією правового режиму воєнного стану, що ускладнив доступ до інформації та можливість належної підготовки апеляційної скарги, а також обставинами, пов`язаними з тяжкою хворобою та смертю матері представника, що фактично унеможливило своєчасне надання правничої допомоги.

Враховуючи вищезазначене, позивач переконує, що причина пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення є поважною, а тому такий строк підлягає поновленню судом.

Розглянувши подане клопотання апелянта та ознайомившись із наданими ним матеріалами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з огляду на таке.

За приписами статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції 05 січня 2026 року в порядку письмового провадження та отримане представником позивача через електронний кабінет 05.01.2026 о 12:02, про що свідчать відповідні відомості, які містяться в електронній справі.

Натомість апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції через систему Електронний суд лише 23.03.2026, тобто із значним пропуском строку на її подання.

Суд звертає увагу, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України. Проте таке право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.

Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. А відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, колегія суддів враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 у справі МШ Голуб проти України, відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Так, відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В свою чергу, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Апелянт повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу. Натомість суб`єктивні обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення.

Судом враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 згідно яких, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Апеляційний суд зауважує, що у цій справі пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення є досить значним (кінцевий строк оскарження - 04.02.2026, а апеляційна скарга подана 23.03.2026, тобто з пропуском строку на 47 днів) та, за твердженням апелянта, зумовлений дією правового режиму воєнного стану, що ускладнив доступ до інформації та можливість належної підготовки апеляційної скарги, а також обставинами, пов`язаними з тяжкою хворобою та смертю матері представника, що фактично унеможливило своєчасне надання правничої допомоги. Крім того позивач посилається також і на обставину не отримання ним особисто оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, повне судове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.01.2026 було отримане представником позивача через підсистему «Електронний суд» 05.01.2026 о 12:02, тоді як апеляційну скаргу подано лише 23.03.2026, тобто з істотним пропуском установленого статтею 295 КАС України тридцятиденного строку, який закінчився 04.02.2026.

Як зазначено у ч. 7 ст. 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, оскільки копія судового рішення від 05.01.2026 вручена представнику позивача - адвокату Книш О.М. 05.01.2026, тому посилання апелянта на ту обставину, що він особисто копію такого рішення не отримував не заслуговує на увагу.

Крім того, посилання представника апелянта на обставини, пов`язані з її захворюванням та сімейними обставинами не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки, за наведеними ж поясненнями представника, лікування тривало у період з 02.02.2026 по 18.03.2026, а отже до 02.02.2026 у представника сторони був реальний та достатній проміжок часу для подання апеляційної скарги у межах процесуального строку.

Також апеляційним судом встановлено, що в долученому до апеляційної скарги ордері на надання правничої допомоги серії ВХ №1122092 від 23.03.2026 міститься посилання на наступний договір про надання правничої допомоги між адвокатом Книш О.М. та позивачем, який укладено лише 18.03.2026, тобто теж після спливу строку на апеляційне оскарження, що свідчить про неналежну процесуальну поведінку позивача, який не забезпечив своєчасного представництва своїх інтересів.

В цьому контексті апеляційний суд враховує, що згідно з частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В свою чергу, законодавство не обмежує особу лише в одному адвокатові або заміні адвоката. Крім того, згідно з вимогами КАС України особа не позбавлена представляти свої інтереси самостійно або через законного представника.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що адвокат Книш О.М. не є єдиною особою, яка могла представляти інтереси позивача, оскільки позивач не був обмежений у виборі представника, а тому перебування адвоката в лютому-березні 2026 року у відпустці за сімейними обставинами та на лікуванні не може вважатися об`єктивною та непереборною причиною пропуску строку та не дає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Наведені представником обставини мають особистий характер та пов`язані виключно з діяльністю конкретного адвоката (а не позивача), а тому не є об`єктивно непереборними перешкодами для самого позивача у реалізації права на апеляційне оскарження, оскільки, як уже наголошувалось вище, останній не був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду або забезпечити залучення іншого представника.

Доводи представника апелянта про неможливість самостійного звернення позивача до суду з огляду на те, що останній не є фахівцем у галузі права, суд також відхиляє, оскільки чинне процесуальне законодавство не ставить реалізацію права на апеляційне оскарження у залежність від наявності у особи спеціальних юридичних знань чи відповідної освіти. Нефаховість у галузі права не є об`єктивною та непереборною перешкодою для подання апеляційної скарги, а відповідні труднощі можуть бути усунуті шляхом належної процесуальної поведінки, зокрема своєчасного звернення за правничою допомогою до іншого представника у межах встановленого законом строку.

Щодо посилання апелянта на запровадження з 24.02.2022 на території України воєнного стану, суд зазначає, що дійсно Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Водночас запровадження воєнного стану саме по собі не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, оскільки відповідно до частини першої статті 121 КАС України підставою для такого поновлення можуть бути лише ті обставини, які перебувають у прямому причинному зв`язку з пропуском строку та об`єктивно унеможливлювали своєчасне вчинення процесуальної дії.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що саме по собі посилання на дію воєнного стану без зазначення конкретних обставин та без надання належних і допустимих доказів того, яким саме чином такі обставини вплинули на можливість своєчасного звернення до суду, не може визнаватися поважною причиною пропуску процесуального строку.

Суд зауважує, що Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 не містить положень щодо зупинення чи зміни процесуальних строків, а відповідні зміни до КАС України у цій частині не вносилися. Крім того, функціонування підсистеми «Електронний суд» у спірний період не припинялося, що, зокрема, підтверджується фактом отримання представником позивача повного тексту рішення суду першої інстанції 05.01.2026 через електронний кабінет.

Апелянтом не наведено жодних конкретних обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних та непереборних перешкод, пов`язаних саме з дією воєнного стану, що унеможливили подання апеляційної скарги у строк до 04.02.2026, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Отже, наведені апелянтом доводи щодо впливу воєнного стану на можливість своєчасного подання апеляційної скарги є загальними, не конкретизованими та не підтвердженими належними доказами, а тому не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували неможливість дотримання процесуального строку у причинно-наслідковому зв`язку з обставинами, на які заявник посилається як на підставу поважності причин пропуску строку, апелянтом суду не надано.

Відтак, можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку суд не вбачає та відмовляє у задоволенні заяви з наведених у ній підстав.

Додатково колегія суддів зауважує, що всі учасники справи є рівними перед законом і судом, зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі, при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про неухильне виконання покладених на них обов`язків як учасника справи і намір добросовісної реалізації права на апеляційний перегляд справи.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом чи з апеляційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі N 160/6211/21).

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. Тобто, реалізація апелянтом права на звернення до суду з апеляційною скаргою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у поданому клопотання не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи зазначене, оскільки наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись ч.3 ст.298, п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні заяви (клопотання) ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати скаржнику та учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Слободонюк М.В.

Судді Кузьмишин В.М. Канигіна Т.С.