Справа № 120/4220/25
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2026 р. Справа № 120/4220/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача №41 від 03.06.2024.

Ухвалою від 04.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків, шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду.

22.04.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. В заяві позивач зазначив, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався в січня 2025 року, а тому строки звернення ним не пропущені.

Ухвалою від 03.06.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач з 02.10.2002 року перебував на обліку та отримував пенсію по інвалідності, з 13.01.2005 отримував пенсію за віком призначено відповідно до Закону України Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Оскільки позивач досяг пенсійного віку та отримує пенсію за віком, перерахунок пенсії шляхом переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років чинним законодавством не передбачено, як наслідок позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що з 02.10.2002 року позивач перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримував пенсію по інвалідності.

У зв`язку із досягненням пенсійного віку 13.01.2025 позивачу призначено пенсію за віком за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

24.10.2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення йому пенсії за вислугу років як медичному працівникові згідно Закону України "Про Пенсійне забезпечення" №1788-XII із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки.

За результатом розгляду такої заяви листом від 23.11.2023 року повідомив позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.02.2024 позивачу відмовлено у задоволенні позовної заяви.

Разом із тим, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.02.2024 скасовано та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про призначення позивачеві з 30.10.2023 пенсії за вислугу років згідно ст. 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки.

На виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за вислугу.

За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення №41 від 03.06.2024, яким позивачу відмовлено в призначенні відповідного виду пенсії. Відмова мотивована тим, що законодавством не передбачено переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно зі ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, законодавством передбачені різні види пенсії, підстави та умови їх призначення. Законом № 1788-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається окремим категоріям працівників до настання віку, що дає право на призначення пенсії за віком.

Згідно пункту «е» ст. 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за вислугу років є наявність відповідного спеціального стажу роботи на посадах, визначених переліком, затвердженим Кабінетом міністрів України та досягнення відповідного віку.

З урахуванням викладеного, пенсія за вислугу років є пільговою, з огляду на те, що за певних умов дає можливість особі раніше стати отримувачем пенсії.

Так, законодавцем визначено, що вік набуття права на призначення пенсії за вислугу років є нижчим порівняно із загальним віком виходу на пенсію (60 років).

Згідно з матеріалами справи, позивач з 02.10.2002 по 12.01.2005 отримував пенсію по інвалідності.

У зв`язку із досягненням пенсійного віку з 13.01.2005 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію за вислугу років.

На момент розгляду відповідачем звернення ОСОБА_1 досяг 80 років, що дає право на пенсію за віком.

Отже, наведене свідчить, що надання права на призначення пенсії за вислугу років особам, які вже досягли загального пенсійного віку, суперечитиме та нівелюватиме мету такого виду трудової пенсії.

Також слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено підстав для переходу на пенсію за вислугу років після настання пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак відмова відповідача є правомірною.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо застосування показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто за 2020-2022 роки, у зв`язку із тим, що він вперше звернувся за призначенням пенсії за вислугу років слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV при обчисленні розміру пенсійної виплати відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.07.2019 у справі №720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі №263/6611/17, від 28 вересня 2022 року у справі №184/886/17, від 29 березня 2023 року у справі №240/4170/19.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону № 1788-XII.

Разом із тим, як вище зазначено у відповідача відсутні підстави для врахування показника заробітної плати за 2020-2022 роки, оскільки чинним законодавством не передбачено підстав для переходу на пенсію за вислугу років після настання пенсійного віку.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна