Справа № 440/3369/26
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2026-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 рокум. ПолтаваСправа №440/3369/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.

та представників сторін:

від позивача - Серажим І.Р.,

від відповідача - Штанько Т.В.,

розглянув у підготовчому засіданні матеріали справи за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області про визнання незаконною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області звернулось до суду з позовом до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області, у якому позивач просив визнати незаконною та скасувати вимогу від 11.03.2026 №201607-14/576-2026.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна вимога про усунення порушень ґрунтується на хибному застосуванні чинного законодавства, а відповідно - є незаконною та підлягає скасуванню, тоді як позивач діяв правомірно та у суворій відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Суд у підготовчому засіданні ініціював питання про закриття провадження у справі.

Представники сторін проти закриття провадження у справі заперечували.

Розглянувши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства з таких підстав.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У силу положень пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд враховує, що цей спір виник з огляду на незгоду позивача з вимогою Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області від 11.03.2026 №201607-14/576-2026, що надіслана ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2023 по 30.06.2025, оформлених актом від 05.02.2026 №201607-11/12.

За результатами ревізії ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області Управлінням ДАСУ встановлено порушення фінансової дисципліни, що призвели до втрат на загальну суму 470 166,61 грн, з яких станом на момент ревізії не усунуто, на загальну суму 412 336,83 грн, а саме: на порушення ч. 4 ст. 13 та ч. 9 ст. 51 Бюджетного кодексу України, пунктів 23, 28 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, вимог наказу Держпродспоживслужби від 10.06.2022 №216, за відсутності штатних розписів за спеціальним фондом бюджету, Головним управлінням у 2023 році нараховано та виплачено за рахунок коштів спеціального фонду матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації невикористаної відпустки при звільненні, з урахуванням ЄСВ, працівникам, які утримуються за рахунок коштів загального фонду бюджету, в загальній сумі 412 336,83 грн, що є збитками спеціального фонду Державного бюджету України.

У спірній вимозі орган державного фінансового контролю зобов`язував ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області:

1) опрацювати матеріали проведеної ревізії та вжити заходи щодо притягнення у порядку, установленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях;

2) відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України вжити заходів щодо відшкодування шкоди (збитків), заподіяних внаслідок проведення витрат по оплаті праці з недотриманням вимог законодавства в сумі 338 187,88 грн та відповідно до статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ провести корегування сум зайво нарахованого та сплаченого єдиного соціального внеску в сумі 74 148,95 грн.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26.01.1993 №2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю), який у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України з дотриманням принципів, визначених Законом України "Про адміністративну процедуру". (стаття 1 Закону №2939-XII).

За змістом частини першої статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина друга статті 2 Закону №2939-XII).

Згідно з пунктами 1, 7, 10 статті 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

А відповідно до частини другої статті 15 Закону №2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Аналізуючи наведені положення Закону №2939-XII суд зазначає, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та в разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 і постановах Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №826/2525/15, від 07.02.2020 у справі №803/634/17, від 14.02.2020 у справі №825/3661/15-а, від 05.03.2020 у справі №810/465/16, від 20.03.2020 у справі №814/380/17, від 02.11.2023 у справі №160/13920/20.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.02.2020 у справі №440/1242/19 зазначено, що вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №822/2087/17, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

А тому, вимога в частині стягнення збитків не потребує перевірки її законності та судового втручання.

Суд враховує, що спірною вимогою позивача зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку. Збитки ж, у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування, стягуватимуться примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, і правильність обчислення збитків має перевірятись судом, який буде розглядати позов про їх стягнення. Тобто, у разі незгоди із запропонованою сумою до відшкодування, позивач зможе надати свої заперечення щодо її стягнення саме у межах судового провадження, ініційованого контролюючим органом, а не в межах цієї справи.

Водночас наведений висновок суду не стосується питання можливості оскарження розпорядження Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області від 11.03.2026 №3 про зупинення операцій з бюджетними коштами, правомірність якого не є предметом цього спору.

Суд також враховує, що цей спір не є компетенційним у розумінні, вжитому у пункті 3 частини першої статті 19 КАС України.

Крім того, позивач не уповноважений законом на звернення до суду з таким позовом, внаслідок чого у спірних відносинах немає підстав для застосування приписів пункту 5 частини першої статті 19 КАС України.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та будь-якого іншого судочинства, оскільки такий позов взагалі не може розглядатися судами.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №9901/296/19, від 20.11.2019 у справі №808/2167/18 та від 11.06.2020 у справі №640/22536/19.

Отже, провадження у цій справі належить закрити.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 179, 180, 183, 238, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №440/3369/26 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області про визнання незаконною та скасування вимоги - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20 квітня 2026 року.

Суддя Олександр КУКОБА