Справа № 380/4936/26
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

14 квітня 2026 рокусправа № 380/4936/26
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши заяву представника Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» ( 61002, Харківська область, м. Харків, вул. Кирпичова, буд. 2, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення, -

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», у якій просить суд: визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 25 вересня 2025 року за №1717 СТ «По особовому складу аспірантів» про відрахування ОСОБА_1 , аспіранта очної (денної) форми здобуття освіти, першого року навчання (бюджет), кафедри педагогіки та психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна, за спеціальністю 011-Освітні, педагогічні науки, про відрахування з аспірантури 30 вересня 2025 року за невиконання навчального плану; зобов`язати Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» відновити ОСОБА_1 , аспірантом очної (денної) форми здобуття освіти першого року навчання (бюджет), кафедри педагогіки та психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за спеціальністю 011 Освітні, педагогічні науки та призвести відомості про відновлення ОСОБА_1 аспірантом НТУ «ХПІ» у відповідність в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що виключно до повноважень ректора НТУ «ХПІ» відноситься відрахування з університету та поновлення на навчанні в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування з підстав, установлених Законом України «Про вищу освіту». В пункті 5 наказу НТУ «ХПІ» від 25 вересня 2025 року №1717 СТ зазначено: ОСОБА_1 , аспіранта очної (денної) форми здобуття освіти, першого року навчання (бюджет), кафедри педагогіки та психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна, за спеціальністю 011- Освітні, педагогічні науки, відрахувати з аспірантури 30 вересня 2025 року за невиконання навчального плану..., а не індивідуального навчального плану як зазначено в Законі, що є не одним і тим же. Відповідно до протоколу засідання кафедри педагогіки і психології управління соціальними системами ім. акад. І.А. Зязюна від 10 вересня 2025 року та протоколу засідання вченої ради Навчально-наукового інституту соціально-гуманітарних технологій НТУ «ХПІ» №2 від 16.09.2025 ОСОБА_1 відраховано з аспірантури у зв`язку невиконанням індивідуального плану. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» однією з підстав для відрахування здобувача вищої освіти є невиконання індивідуального навчального плану. Вказує, що позивача відраховано з навчального закладу без погодження з органами студентського самоврядування. Стверджує, що відповідач у наказі про відрахування позивача від 25.09.2025 року належним чином не обґрунтував що зі сторони позивача мало місце невиконання індивідуального навчального плану без поважних причин, оскільки виконання індивідуального плану та звітування/атестація не є тотожними поняттями. 5. Відповідач ні в усній, ні в письмовій формі не зажадав від позивача надання пояснень про причини невиконання індивідуального навчального плану. Позивач повідомляв про поважні обставини (академвідпустка, технічна неможливість участі), проте відповідач не відреагував належним чином/вчинив бездіяльність. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі. Вважає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зміст спірних правовідносин у цій справі зводиться до оскарження позивачем наказу про відрахування останнього із закладу вищої освіти. Заявлення похідної вимоги, пов`язаної із відображенням відомостей у ЄДЕБО не змінює суті виниклих правовідносин і не може штучно призводити до зміни юрисдикції відповідного спору, при цьому у цій частині вимог позивачем невірно визначено відповідача у справі та не залучено держателя ЄДЕБО. Вказує, що визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Стверджує, що цей спір стосується захисту цивільного права, є приватноправовим і за суб`єктним складом учасників спірних матеріальних правовідносин має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Зазначає, що відповідач у справі не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України та не виконує окремих владних управлінських функцій або делегованих повноважень під час винесення оскаржуваного наказу в частині відрахування позивача з числа аспірантів. Виходячи із змісту позовних вимог, позивач прагне захистити свої цивільні права. Заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Оскільки спір у цій справі стосується приватноправових відносин - захист прав позивача має здійснюватися у порядку цивільного судочинства. Крім того, цей спір не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) виконання аспірантом навчального процесу та вимог індивідуального навчального плану, дотримання ним процедури звітування тощо. Просив закрити провадження у справі № 380/4936/26 у зв`язку що справа не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Позивач подав заперечення на заяву Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, в якій вказує, що Позивач навчався в аспірантурі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за кошти державного бюджету, а тому спір про відрахування з закладу вищої освіти належить до адміністративної юрисдикції, оскільки Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» реалізує владну управлінську функцію щодо забезпечення конституційного права на освіту. Натомість, якщо підставою для відрахування є виключно порушення фінансових умов контракту (несплата навчання) в державному закладі вищої освіти, то такі спори розглядаються у порядку цивільного судочинства, адже в основі лежить виконання зобов`язань за договором. Стверджує, що позиція відповідача ґрунтується на неправильному визначенні предмета спору та формальному ототожненні наявності договору з приватноправовою природою правовідносин. Предметом вказаного спору є не укладення, виконання чи припинення цивільного договору і не спір щодо оплати освітньої послуги. Позов спрямований на перевірку законності пункту 5 наказу НТУ «ХПІ» від 25.09.2025 № 1717 СТ «По особовому складу аспірантів», яким позивача відраховано з аспірантури з 30.09.2025 як аспіранта очної (денної) форми здобуття освіти за кошти державного бюджету. Отже, оскаржується односторонній індивідуальний акт, прийнятий відповідачем щодо конкретної особи, який безпосередньо припинив статус позивача як здобувача ступеня доктора філософії. Відповідач помилково зводить спір до «освітньої послуги». Проте у спірних правовідносинах НТУ «ХПІ» діяв не як рівний контрагент у приватноправовому договорі, а як заклад вищої освіти, який реалізував визначену законом процедуру відрахування здобувача вищої освіти. У цій справі наказ про відрахування видано саме з підстави «невиконання навчального плану», тобто відповідач послався на академічну, а не договірну підставу відрахування. Позивач був зарахований до аспірантури на бюджетну форму навчання, а тому спір не стосується невиконання фінансових зобов`язань за оплатним договором про надання освітніх послуг. Саме тому спір не може бути перекваліфікований у цивільний лише через наявність між сторонами певних документів, що супроводжують навчання. Публічно-правовий характер спору підтверджується також прямими наслідками спірного наказу у Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Зазначає, що наказ про відрахування не обмежується лише внутрішнім рішенням у межах договірних відносин між університетом і здобувачем освіти. Такий наказ є підставою для внесення відповідного запису до державної інформаційної системи та змінює офіційний статус особи у державному реєстрі. Таким чином, наказ про відрахування породжує юридичні наслідки не лише у внутрішніх відносинах із закладом освіти, а й у публічно-правовій сфері, що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суд встановив, що спір виник в правовідносинах, сторонами яких є позивач здобувач освіти, що реалізував своє право на освіту та заклад вищої освіти.

Суд наголошує, що Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України та не виконує окремих владних управлінських функцій або делегованих повноважень під час прийняття оскаржуваного наказу в частині відрахування позивача з числа аспірантів.

Суд також зазначає, що позов ОСОБА_1 подав до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», який відрахував його з аспірантури у вересні 2025 року за невиконання навчального плану, про що він прямо зазначає в позовній заяві.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що на його думку безпідставним є видання наказу про відрахування позивача із аспірантури проректором за напрямом діяльності, а не безпосередньо ректором Університету, вказує на відсутність такої підстави для відрахування як «невиконання навчального плану», наголошує на відсутність погодження відрахування з аспірантури із органами студентського самоврядування, додатково наводить поважність причин часткового невиконання позивачем індивідуального навчального плану, що мало би бути врахованим.

ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» () від 25 вересня 2025 року за №1717 СТ «По особовому складу аспірантів» про відрахування ОСОБА_1 , аспіранта очної (денної) форми здобуття освіти, першого року навчання (бюджет), кафедри педагогіки та психології управління соціальними системами ім. акад. І.А.Зязюна, за спеціальністю 011-Освітні, педагогічні науки, відрахувати з аспірантури 30 вересня 2025 року за невиконання навчального плану.

Суд вважає, що відносини, які склалися між сторонами, виникли з приводу незадоволення діями відповідача щодо надання освітніх послуг позивачу. Заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У таких відносинах відповідач не реалізує владних управлінських функцій. Оскільки відповідач в спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій, а в основі цього спору правовідносини з відрахування з навчального закладу, то й спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд наголошує, що відповідач не виконує окремих владних управлінських функцій або делегованих повноважень під час прийняття наказу від 25 вересня 2025 року за №1717 СТ в частині відрахування позивача з числа аспірантів.

Публічно-правовий спір позивача з Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» у вказаній справі відсутній.

З вищезазначених правових приписів вбачається, що публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, як справу адміністративної юрисдикції розуміють публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов`язкові до виконання іншими учасниками правовідносин.

З огляду на приписи п.1, п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Суд вважає, що відносини, які склалися між сторонами, виникли з приводу забезпечення здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями. У таких відносинах відповідач не реалізує владних управлінських функцій, то й спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак, в контексті встановлених обставин справи, суд вважає, що в розглядуваному випадку немає підстав розцінювати вказані відносини, як публічно-правові.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм; які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомочність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак зважаючи на викладене, а також беручи до уваги суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин, суд дійшов до висновку про те, що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, суд роз`яснює, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Заяву представника Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про визнання протиправними дій, скасування рішення.

Роз`яснити, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

СуддяБрильовський Роман Михайлович