Справа № 240/26580/23
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 240/26580/23

провадження № К/990/42169/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Єресько Л. О., Желєзного І. В.

розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, ухваленого у складі головуючого судді Окис Т. О., та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого судді - Гонтарука В. М., суддів: Білої Л. М., Матохнюка Д. Б.

І. Суть спору

1. У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пункту 2.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2023 року № 37, пункту 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20 лютого 2023 року № 24-РС, пунктів 1, 2, 5 та 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 12 липня 2023 року № 958.

2. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він має значні проблеми зі здоров`ям, які призвели до тривалого перебування на медичному лікуванні у закладах охорони здоров`я.

Позивач вказує на неодноразове звернення до відповідачів із рапортами про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, які не були належним чином розглянуті.

Однак, відповідачами безпідставно видано наказ про виключення ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Позивач стверджує, що відповідачами порушено вимоги Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, з огляду на неповідомлення позивача про проведення службового розслідування, що позбавило його можливості надати докази, висловити зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування. Разом з цим відповідачі не ознайомили позивача з результатами службового розслідування.

Позивач наголошує, що розслідування проведено поза межами строку, визначеного названим Порядком, що свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування, а тому наказ від 06 лютого 2023 року № 37, на думку позивача, є передчасним.

Зауважує, що за відсутності підстав, визначених у частині другій статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», названим наказом його військова служба фактично призупинена. При цьому на момент звернення до суду відсутня інформація щодо відкриття кримінального провадження відносно позивача за фактом самовільного залишення місця служби. Зазначає, що єдиним доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчинені такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

Вважаючи, що станом на 05 лютого 2023 року факт самовільного залишення позивачем військової частини у встановленому законом порядку підтверджений не був, а тому відповідно наказ від 06 лютого 2023 року № 37 є протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про його скасування пункту 2.1 наказу вказаного наказу та, як наслідок, пункту 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20 лютого 2023 року № 24-РС, пунктів 1, 2, 5 та 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 12 липня 2023 року № 958.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 призваний на військову службу з 27 лютого 2022 року мобілізації та 28 лютого 2022 року направлений для проходження служби солдатом до Військової частини НОМЕР_1 .

4. Позивач на момент виникнення спірних правовідносин обіймав посаду старшого навідника 2 гранатометного відділення гранатоментного взводу Військової частини НОМЕР_1 .

5. Водночас відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 03 листопада 2022 року № 293 (по стройовій частині) з дня видачі наказу ОСОБА_1 вважався таким, що вибув на лікування.

6. 05 лютого 2023 року у зв`язку з відсутністю інформації про місце перебування ОСОБА_1 командиру Військової частини НОМЕР_1 була здійснена доповідь про відсутність солдата ОСОБА_1 по місцю служби без поважних причин.

7. 06 лютого 2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 37, яким солдата ОСОБА_1 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням частини.

Того ж дня наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 162 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення частини старшим навідником 2 гранатометного відділення гранатометного взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

8. 19 травня 2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 776 призначено проведення службового розслідування.

9. 24 травня 2023 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 подано рапорт командиром Військово частини НОМЕР_1 про перепризначення зазначеного розслідування, оскільки таке не проведено.

10. Водночас наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19 червня 2023 року № 854 термін проведення призначеного відповідно до наказу від 19 травня 2023 року № 776 службового розслідування було продовжено.

11. Так, під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину 05 лютого 2023 року та по теперішній час місце знаходження його невідоме. За результатами службового розслідування складено акт.

12. Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 12 липня 2023 року № 958 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » в силу вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2023 року № 776 та рапорту командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року про призначення службового розслідування щодо непроведених службових розслідувань стосовно залишення військової частини військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, старшим навідником 2 гранатометного відділення гранатометного взводу Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , який, починаючи з 05 лютого 2023 року відсутній, проведено службове розслідування, за результатами проведення якого встановлено, що військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдат ОСОБА_1 , здійснили самовільне залишення військової частини, тим самим порушили вимоги абзаців 1, 3 статті 11, статей 16, 49, абзаців 4, 7, 15, 16, 17 статті 128 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», абзацу 1 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинили дії, що охоплюються диспозицією частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

13. Таким чином, вказаним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, позбавлено додаткових винагород та премії з лютого 2023 року, зупинено нарахування грошового забезпечення, а заступнику командира Військової частини НОМЕР_2 наказано відправити повідомлення та копію матеріалів службового розслідування до державного бюро розслідувань та спеціалізованої прокуратури в оборонній та військовій сфері за фактом можливого вчинення позивачем кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

14. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, в позові відмовлено.

15. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності обумовлено встановленням в його діях складу саме дисциплінарного проступку, що полягав у недотриманні положень Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Суд першої інстанції зазначив про відсутність порушення процедури проведення службового розслідування, зокрема, щодо строків його проведення, оскільки приписами Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, передбачена можливість перенесення строків проведення службового розслідування за відповідним наказом посадової особи. Враховуючи, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 10 червня 2023 року № 852 продовжено на один місяць строк проведення службового розслідування, яке наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2023 року на підставі рапорту командира Військової частини НОМЕР_1 перепризначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини ОСОБА_1 , призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06 лютого 2023 року № 162, суд першої інстанції констатував проведення службового розслідування із дотриманням відповідного Порядку.

Разом з цим, суд першої інстанції вказав на те, що у зв`язку з відсутністю в розпорядженні відповідачів інформації про місце перебування позивача, зокрема, на лікуванні, 05 лютого 2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 37 про виключення ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме відсутність позивача на військовій службі та інформації про місце його знаходження обумовили виключення позивача з усіх видів забезпечення. Зазначення у наказі про самовільне залишення позивачем військової частини обумовлено формулюваннями, які містять пункт 15 Порядку № 260, що закріплює перелік обставин, за яких виплата грошового забезпечення призупиняється, тобто цей пункт передбачає таку підстави для непроведення виплати грошового забезпечення як за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. При цьому помилкове зазначення підстави виключення позивача з усіх видів забезпечення не виключає правомірність такого виключення за наявності підстави, визначеної Порядком №260.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для видання командиром Військової частини НОМЕР_1 06 лютого 2023 року наказу № 37 про виключення ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення та, як наслідок правомірність дій та рішень відповідачів.

16. Зазначена позиція підтримана Сьомим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

17. Представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А. М. подав касаційну скаргу на вказані судові рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої, підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

18. Автор скарги зауважує, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 804/4633/17.

Разом з цим стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення прав позивача під час проведення службового розслідування, які полягли у неознайомленні його з наказом про призначення такого розслідування, з актом, складеним за наслідками розслідування та з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, порушенні процедури проведення службового розслідування в частині строків його проведення, а також притягненні його до відповідальності саме за самовільне залишення військової частини, водночас на момент звернення до суду відсутня інформація щодо відкриття кримінального провадження відносно позивача за фактом самовільного залишення місця служби.

19. За наслідками автоматичного розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Мартинюк Н. М., судді: Жук А. В., Мельник-Томенко Ж. М.

Верховний Суд ухвалою від 19 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у цій справі.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Мартинюк Н. М. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл цієї справи, за результатами якого ця справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Смокович М. І., судді: Єресько Л. О., Желєзний І. В.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

20. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

23. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому військовий стан Указами Президента України неодноразово продовжувався.

24. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).

25. Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 вказаного Закону та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

26. Відповідно до частин другої-четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

27. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

28. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

29. Відповідно до статті 11 розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

30. Приписами статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України обумовлено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

31. За змістом статей 26, 27 розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

32. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

33. Так, згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту ЗСУ усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

34. В силу статті 85 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

35. Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (далі - Порядок № 608), пунктом 1 розділу V якого визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (пункт 3 розділу V Порядку № 608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

36. Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проєкт відповідного наказу.

37. Приписами пункту 2 розділу VI Порядку № 608 передбачено, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом ЗСУ.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

38. За пунктом 14 розділу ІІІ Порядку № 608 до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

39. Згідно з пунктом 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

40. Абзацами 1, 3 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

41. Згідно з абзацами 4, 7, 15, 16, 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний:

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

42. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197,у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 260).

43. Відповідно до пункту 9 глави І Порядку № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

44. Положеннями пункту 15 глави І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

45. Початок, призупинення, продовження і закінчення проходження військової служби, а також час та місце виконання обов`язків військової служби врегульовано приписами статті 24 Закону № 2232-ХІІ.

Так, за змістом вказаної правової норми початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

При цьому військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

VI. Позиція Верховного Суду

46. Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

47. Аналіз наведених правових норм дає також підстави для висновку, що командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та під час вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

48. Так, під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 05 лютого 2023 року та на момент проведення службового розслідування місце знаходження його невідомо.

49. Таким чином, 12 липня 2023 року командиром Військової частини НОМЕР_2 видано наказ «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » № 958, згідно з яким в силу вимог статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку № 608, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2023 року № 776 та рапорту командира Військової частини НОМЕР_1 від 22 травня 2023 року про призначення службового розслідування щодо непроведених службових розслідувань стосовно залишення військової частини військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, старшим навідником 2 гранатометного відділення гранатометного взводу Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , починаючи з 05 лютого 2023 року. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдат ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення військової частини, тим самим порушив вимоги абзаців 1, 3 статті 11, статей 16, 49, абзаців 4, 7, 15, 16, 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, вчинив дії, що охоплюються диспозицією частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

50. Отже, вказаним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, позбавлено додаткових винагород та премії з лютого 2023 року, зупинено нарахування грошового забезпечення, а заступнику командира Військової частини НОМЕР_2 наказано відправити повідомлення та копію матеріалів службового розслідування до державного бюро розслідувань та спеціалізованої прокуратури в оборонній та військовій сфері за фактом можливого вчинення позивачем кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

51. Зміст положень Дисциплінарного статуту ЗСУ свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

52. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

53. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

54. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 817/1318/17.

55. Варто зазначити, що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, у якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що слугували підставами для його призначення.

При цьому висновок службового розслідування повинен ґрунтуватись на фактичних обставинах та підтверджуватися належними доказами.

56. Повертаючись до обставин цієї справи, оскаржуваним наказом ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани за порушення вимог абзаців 1, 3 статті 11, статей 16, 49, абзаців 4, 7, 15, 16, 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та абзацу 1 статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Разом з цим матеріали службового розслідування передано до державного бюро розслідувань та спеціалізованої прокуратури в оборонній та військовій сфері за фактом можливого вчинення позивачем кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

57. Аналіз вказаних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, дає підстави для висновку про покладення на військовослужбовця обов`язків, зокрема, додержуватися військової дисципліни, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття. При цьому під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

58. З наведеного висновується, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності обумовлено встановленням в його діях складу саме дисциплінарного проступку, що полягав у недотриманні вказаних вище положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а тому доводи позивача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності саме за самовільне залишення військової частини є хибними.

59. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 03 листопада 2022 року вибув зі служби у зв`язку з лікуванням. Водночас у зв`язку з відсутністю в розпорядженні відповідачів інформації про місце перебування позивача, зокрема, на лікуванні, 05 лютого 2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 37 про виключення ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення.

60. Як уже зазначалось, відповідно до пункту 15 глави І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

61. Аналіз приписів статті 2, 24 Закону № 2232-ХІІ свідчить, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Водночас підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Крім того, військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Отже, призупинення військової служби не є тотожним поняттю призупинення виплати грошового забезпечення, оскільки мають різні правові підстави та наслідки.

62. Варто зазначити, що оскаржуваний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2023 року № 37 видано саме з метою виключення позивача з усіх видів забезпечення, а не у зв`язку з призупиненням проходження таким військової служби, як помилково стверджує позивач.

При цьому саме відсутність позивача на військовій службі та інформації про місце його знаходження обумовили виключення позивача з усіх видів забезпечення. У подальшому, якщо б позивач надав відповідні підтверджуючі документи на обґрунтування правових підстав такої відсутності, відповідачі мали б можливість відновити отримання усіх видів забезпечення з дати такого виключення. Такого не може бути за умови призупинення військової служби, крім випадку надання тільки виправдувального вироку.

Крім того, зазначення в наказі про самовільне залишення позивачем військової частини обумовлено формулюваннями, які містить пункт 15 Порядку № 260, в якому передбачено перелік обставин, за яких виплата грошового забезпечення призупиняється, тому вказаний пункт передбачає таку підставу для непроведення виплати грошового забезпечення як за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

63. Наведене в цілому свідчить про правомірність виключення позивача з усіх видів забезпечення за наявності підстави, визначеної Порядком № 260 та, як наслідок, правомірність видання наказу від 06 лютого 2023 року № 37, яким виключено ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення.

64. Щодо доводів позивача про порушення його прав під час проведення службового розслідування, які виразились у неознайомленні його з наказом про призначення такого розслідування, з актом, складеним за наслідками розслідування, а також з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, варто зазначити, що за обставинами цієї справи позивач, починаючи з 05 лютого 2023 року за місцем служби не з`являвся та місце його знаходження відповідачам невідомо. При цьому запити адвоката, які направлялись відповідачам, також не містили інформації про місце перебування позивача.

65. Зі спірного наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 19 травня 2023 року висновується, що на підставі рапорту командира Військової частини НОМЕР_1 , перепризначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06 лютого 2023 року № 162. В подальшому наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 10 червня 2023 року № 852 продовжено строк проведення службового розслідування ще на один місяць.

66. Варто також зазначити, що приписами пункту 14 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачена можливість перенесення строків проведення службового розслідування за відповідним наказом посадової особи, що свідчить про відсутність порушення процедури та строків проведення службового розслідування.

67. Як висновується з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20 лютого 2023 року № 24-РС відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України, ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 з 20 лютого 2023 року як військовослужбовця, що відсутній понад 10 діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким визначено покарання у виді позбавлення волі.

68. Так, згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

69. Наведене свідчить про правомірність увільнення позивача від займаної посади і зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , адже вказаною правовою нормою прямо передбачено таке зарахування в розпорядження командира частини як військовослужбовця, який відсутній понад 10 діб, до повернення у військову частину.

70. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

71. Щодо доводів автора касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, які викладені Верховним Судом, зокрема у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 804/4633/17, варто зазначити, що застосування правових позицій Верховного Суду має здійснюватися на підставі ретельної оцінки обставин справи. Висновки ж Верховного Суду, викладені у постановах, на які посилається автор касаційної скарги, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, а тому не підлягають застосуванню.

72. Зважаючи на викладене, Верховний Суд не встановив порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

73. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

74. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

75. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

8076 підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

2. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі № 240/26580/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Л. О. Єресько

І. В. Желєзний