Справа № 160/14830/25
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2026-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року м. Дніпросправа № 160/14830/25

головуючий суддя І інстанції - Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання: Перетятько К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 в адміністративній справі №160/14830/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс 2000" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвіс 2000" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

1. № від 10.04.2025 року форми «П» 1 998 925 грн.;

2. № від 10.04.2025 року форми «В1» 2 934 536,25 грн.;

3. № від 10.04.2025 року форми «В4» 246 078 грн.;

4. № від 10.04.2025 року форми «ПН» на суму 193 257,75 грн.;

5. № від 10.04.2025 року форми «Н» на суму 40,76 грн.;

6. № від 10.04.2025 року форми «Р» на суму 11 565 157,5 грн.;

7. № від 10.04.2025 року форми «Р» на суму 1 223 368,75 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвіс 2000" було задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення:

№ від 10.04.2025 року форми «П» 1 998 925 грн.;

№ від 10.04.2025 року форми «В1» 2 347 629 грн.;

№ від 10.04.2025 року форми «В4» 246 078 грн;

№ від 10.04.2025 року форми «ПН» на суму 193 257,75 грн.;

№ від 10.04.2025 року форми «Р» на суму 11 565 157,5 грн.;

№ від 10.04.2025 року форми «Р» на суму 1 223 368,75 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на встановлені порушення позивачем приписів податкового законодавства, спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті у відповідності з приписами законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «АЛЬВІС 2000» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи: № 0047837. Місцезнаходження: 52002, Дніпропетровська область, м. Підгородне, вулиця Робоча, будинок 80б. Основним видом діяльності ТОВ «АЛЬВІС 2000» є відновлення відсортованих відходів (КВЕД 38.32).

На підприємстві працює 17 осіб.

На підставі Наказу №196-П від 10.01.2025 та Направлень №1013 від 27.01.2025; №1007 від 27.01.2025; №1004 від 27.01.2025; №1002 від 27.01.2025; №1006 від 27.01.2025; №1014 від 27.01.2025; № 1003 від 27.01.2025 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬВІС 2000» за період діяльності: 01.04.2018 - 30.09.2024 з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПІС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством, та з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.04.2018 - 30.09.2024, за результатами якої складено Акт № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року.

Проведеною перевіркою встановлені порушення, а саме:

- п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 2 396 612,00 грн. у зв`язку з використанням товарів, за якими встановлено факт нестачі, не в господарській діяльності;

- п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 7 990 378,00 грн. у зв`язку зі списанням сировини у виробництво без виходу готової продукції, що розцінене як використання не в господарській діяльності;

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в частині завищення витрат на суму 7 305 312 грн. за операціями з ТОВ «ІМПЕКС», ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ»;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 1 458 951 грн. за операціями з тими ж контрагентами.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року, позивач подав заперечення, за результатами розгляду яких контролюючий орган зробив висновок, що висновки акту документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АЛЬВІС 2000» № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству (лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 30473/6/04-36-07-12 від 03.04.2025 р.).

На підставі акту № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкові повідомлення-рішення про визначення сум податкових зобов`язань на загальну суму 18 161 364,01 грн, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «П» про визначення суми податкового зобов`язання із податку на прибуток внаслідок зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, шляхом неправомірного заниження показників рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» в частині взаємовідносин з ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС» (), ТОВ «ІМПЕКС» () та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» () за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік на суму 1 998 925 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «В1» про визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ внаслідок завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2019 року на суму 2 347 629 грн., в тому числі штрафні санкції на суму 586 907,25 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «В4» про визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ внаслідок зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2020 року на суму 246 078 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «ПН» про визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ внаслідок не здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за квітень грудень 2018, січень травень 2019, липень грудень 2019, січень квітень 2020, червень вересень 2020, листопад грудень 2020, травень грудень 2021, січень 2022, травень 2022,липень вересень 2022, листопад грудень 2022, лютий вересень 2023, грудень 2023, січень березень 2024, травень червень 2024, серпень вересень 2024, із застосуванням штрафу в сумі 193 257,75 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «Н» про визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ внаслідок порушення граничних строків реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних за березень 2024, із застосуванням штрафу в сумі 40,76 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «Р» про визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ внаслідок не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на вартість сировини, що не використана в господарській діяльності підприємства, яка у бухгалтерському обліку «штучно» списана у виробництво; заниження показника у рядку 4.1 (колонка Б) та, як слідство, показника 9 (колонка Б) Декларації з ПДВ за вересень 2024 рік; здійснення безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з постачальниками ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС» (), ТОВ «ІМПЕКС» () та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» (), що привело до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень, червень, липень 2018 року; березень червень 2019 року, серпень, жовтень грудень 2019 року; січень березень 2020 року, травень серпень 2020 року, грудень 2020 року; травень грудень 2021 року; січень, липень, вересень, листопад, грудень 2022 року; лютий вересень 2023 року, грудень 2023 року; січень березень 2024 року, травень, червень, серпень, вересень 2024 року, - із збільшенням Податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 11 565 157,5 грн. в тому числі суму основного платежу 9 252 126 грн. та штрафних санкцій 2 313 031,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «Р» про визначення суми податкового зобов`язання із податку на прибуток внаслідок заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) за 2019 2021 роки в частині взаємовідносин з ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС» (), ТОВ «ІМПЕКС» () та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» (), що призвело до заниження податку на прибуток та неправомірного заниження показників рядку 03 Декларації «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України», на загальну суму 1 223 368,75 грн. в тому числі основний платіж на суму 978 695 грн. та штрафні санкції 244 673,75 грн.

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 10.04.2025 № , № , № , № , № , № були прийняті з порушенням приписів податкового законодавства та необґрунтовано, що свідчить про необхідність визнання їх протиправними та скасування.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем не визнано суму податкового кредиту та видатки для формування податку на прибуток підприємств сформованих на підставі зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних від ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС» (), ТОВ «ІМПЕКС» () та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» () за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік на суму 1 998 925 грн.

Так, між ТОВ «АЛЬВІС 2000» та ТОВ «ІМПЕКС» () було укладено Договір постачання №120721 від 07.06.2021, згідно якого постачальник - ТОВ «ІМПЕКС» () зобов`язується у встановлений термін, в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленням покупця поставити та передати у власність покупця «відходи поліетилену», в подальшому товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість за цінами попередньо узгодженими сторонами. Товар поставляється по асортименту, найменуванню та кількості, ціні та іншим необхідним характеристикам на товар, заздалегідь погодженими сторонами та зазначеними продавцем в супроводжуючих постачання документах (накладна, що прирівнюється до специфікації). Товар поставляється Покупцю окремими партіями на умовах DAP на склад Покупця (дніпропетровська обл., м. Підгородне, вул. Робоча, 80б) у відповідності до вимог ІНКОТЕРМС 2010. Розвантаження товару здійснюється силами і за рахунок покупця. Ціна за одиницю товару узгоджується сторонами та вказується у рахунку на оплату кожної товарної партії і супроводжуючих постачання документах. У вартість товару включається ціна товару та його вартість доставки на склад. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору постачання № 120721 від 07.06.2021 ТОВ «АЛЬВІС 2000» () було виписано на адресу ТОВ «ІМПЕКС» () податкові накладні (які було зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних) та видаткові накладні, які наведені на сторінці 13, 14 Акту перевірки № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року.

Також, між ТОВ «АЛЬВІС 2000» та ТОВ ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС») () був укладений договір постачання № 0910/19ВА від 09.10.2019 року. На виконання умов договору постачання № 0910/19ВА від 09.10.2019 року було здійснено постачання «відходів поліетелену» на адресу ТОВ «АЛЬВІС 2000», які в подальшому слугували сировиною для виробництва готової продукції.

На виконання умов договору постачання № 0910/19ВА від 09.10.2019 року ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС») () було виписано на адресу ТОВ «АЛЬВІС 2000» () податкові накладні (які зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних) та видаткові накладні, на які посилається відповідач в акті перевірки.

Під час проведення перевірки різниці між податковими накладними та видатковими накладними податковий орган не встановив.

Заборгованість ТОВ «АЛЬВІС 2000» перед ТОВ «ВО «ПАПІР МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС») () за поставлені відходи поліетилену відсутня, що підтверджується товарно-транспортними накладеними, на які посилається відповідач в акті перевірки.

Крім того, ТОВ «АЛЬВІС 2000» перебував у господарських відносинах з ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» () в якого придбано «Відходи поліетилену» на підставі договору постачання № 270921 від 27.09.2021 року.

На виконання умов договору постачання № 270921 від 27.09.2021 року ТОВ «АЛЬВІС 2000» () було виписано на адресу ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» () податкові накладні (які було зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних) та видаткові накладні, на які посилається відповідач в акті перевірки.

Дослідивши наведені документи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними та такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, фактичний рух активів та зміни у майновому стані позивача.

Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, складських приміщень та іншого в тому числі орендованого майна, недостатньої кількості трудових ресурсів, невідповідність придбаних та реалізованих товарів, віднесення податковим органом певних контрагентів до ймовірних учасників схем ухилення від оподаткування, не знаходження останніх за місцем реєстрації та, як наслідок, відсутності ділової мети на здійснення господарської операції, то суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо контрагент порушив податкове законодавство, не забезпечив належне ведення бухгалтерського обліку, збереження первинних бухгалтерських документів, тощо, то відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 61 Конституції України, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту, якщо останній має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України" (рішення від 09.01.2007 року (заява № 803/02), вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Що стосується посилань податкового органу на відомості інформаційних баз даних, як джерела інформації, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.11.2019 року по справі № 826/11629/16, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення № від 10.04.2025 та № від 10.04.2025 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року «В1», то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення були висновки відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування всього на суму 2934536.25 грн. (судом першої інстанції зазначено 2347629.00 грн.), в т.ч. за лютий 2019 року на суму 2934536.25 грн. та неправомірне завищення суми від`ємного значення.

Між тим, з матеріалів справи видно, що посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу № 2340-п від 16.04.2019 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірку ТОВ «АЛЬВІС 2000» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за лютий 2019 року.

За висновками вказаної перевірки не встановлено порушення ТОВ «АЛЬВІС 2000» (код 36727276) вимог Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за лютий 2019 року у сумі 2591710 грн., що підтверджується Довідкою № 24949/04-36-12-02/36727276 від 06.05.2019 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АЛЬВІС 2000» (код 36727276) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у банку за лютий 2019 року».

Відповідно до п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Таким чином, з огляду на вказані обставини справи та приписи законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року та необхідності його скасування.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 10.04.2025 року № , то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

За пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення були висновки відповідача про те, що позивачем було допущено неправомірне завищення суми від`ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість всього в сумі 246 078,00 грн.

Податковий орган дійшов вказаного висновку з огляду на те, що, на переконання останнього, ТОВ «Альвіс 2000» за період з 01.04.2018 по 31.09.2024 було зайво списано вартість сировини, яка фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства, на собівартість готової продукції на суму 39 951 908,87 грн.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи видно, що доказів на спростовування того, що сировина, яка на переконання податкового органу, була зайво списана, фактично була використана у господарській діяльності та врахована у собівартості готової продукції не надано.

Більше того, в акті перевірки визнано використання цієї сировини в процесі виробництва.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем, при формуванні наведених висновків, не було враховано, що період перевірки охоплює лише період до 30.09.2024, а інвентаризація проведена вже після завершення цього періоду; усі інвентаризаційні документи (протоколи, описи, накази) були надані контролюючому органу, у тому числі щодо залишків на відповідальному зберіганні; висновки про нецільове використання сировини не ґрунтуються на належних доказах, а зроблені шляхом припущень контролюючих осіб.

Такий факт повинен бути підтверджений чіткими об`єктивними доказами (актами, висновками, поясненнями, технологічними картами, первинною документацією тощо). У цій справі контролюючий орган не вказав, з якого саме моменту сировина начебто перестала використовуватись у господарській діяльності.

Поряд з вказаним, з матеріалів справи видно, що листом-запитом від 05.02.2025 року, контролюючий орган зобов`язав ТОВ «АЛЬВІС 2000» провести інвентаризацію 07.02.2025 року.

У відповідь на такий запит підприємством було організовано інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей одночасно на всіх об`єктах зберігання та виробництва. Проведення інвентаризації здійснювалося у присутності інвентаризаційної комісії, матеріально відповідальних осіб, а також представників податкового органу на тих об`єктах, де вони з`явилися.

Надані за результатами інвентаризації документи підтверджують її проведення належним чином у визначені строки, саме на виконання вимог контролюючого органу. Результати інвентаризації, проведеної в м. Дніпро, м. Луцьку, а також залишки ТМЦ, що знаходились на відповідальному зберіганні у ТОВ «ОЛІМП», були підтверджені наданими документами. Таким чином, фактична наявність усіх залишків сировини була зафіксована, а доводи контролюючого органу про «відсутність» ТМЦ ґрунтуються припущеннях.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2025 року № .

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «Р», то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення були висновки податкового органу про безпідставне ненарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на вартість сировини, що не використана в господарській діяльності підприємства, яка у бухгалтерському обліку «штучно» списана у виробництво; заниження показника у рядку 4.1 (колонка Б) та, як наслідок, показника 9 (колонка Б) Декларації з ПДВ за вересень 2024 рік; здійснення безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з постачальниками ТОВ «ВО «ПАПІР-МАЛ» (нова назва ТОВ «МІЖНАРОЖНА КОМПАНІЯ «ВТОРБУТРЕСУРС» (), ТОВ «ІМПЕКС» () та ТОВ «ЮКРЕЙН МОБ-ТОРГ» (), що привело до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень, червень, липень 2018 року; березень червень 2019 року, серпень, жовтень грудень 2019 року; січень березень 2020 року, травень серпень 2020 року, грудень 2020 року; травень грудень 2021 року; січень, липень, вересень, листопад, грудень 2022 року; лютий вересень 2023 року, грудень 2023 року; січень березень 2024 року, травень, червень, серпень, вересень 2024 року, - із збільшенням податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 11 565 157,5 грн. в тому числі суму основного платежу 9 252 126 грн. та штрафних санкцій 2 313 031,50 грн.

Порушенням, виявленим податковим органом, значиться не нарахування позивачем ПДВ на вартість сировини, яка, як стверджується, не була використана в господарській діяльності, а «штучно» списана у виробництво.

За результатами перевірки зроблено висновок, що протягом 2018 2024 років ТОВ «АЛЬВІС 2000» нібито безпідставно віднесло на виробничі витрати сировину, яка не дала виходу готової продукції, і таким чином занижено податкові зобов`язання з ПДВ на 7 990 378,00 грн (20% від вартості сировини).

З матеріалів справи видно, що ТОВ «АЛЬВІС 2000» здійснює переробку відходів полімерів (поліетилену, поліпропілену тощо) у вторинну гранулу, про що свідчать надані Технічні умови ТУ У 20.1-1:2013 та технологічні карти виробництва.

Відповідно до пояснень позивача, відображених в адміністративному позові, особливістю такого виробництва є те, що сировиною є вже відпрацьовані полімерні вироби (плівка, мішки тощо), які містять домішки та не придатні для прямого повторного використання.

Технологічний процес передбачає втрати маси сировини у межах певного діапазону з цієї причини наказом по підприємству № 1 від 01.06.2012 р. встановлено норматив виходу готової продукції з сировини в межах 7095 % залежно від її властивостей. Тобто при переробці 1000 кг відходів поліетилену вихід товарної гранули може становити від 700 до 950 кг, а решта припадає на неминучі технологічні втрати (волога, забруднення, усадка тощо).

Аналіз технологічного процесу переробки відходів поліетилену дає підставу стверджувати про відсутність «зворотних відходів» у виробництві позивача, оскільки позивач переробляє відходи у корисний продукт і вторинних відходів, що підлягали б оприбуткуванню, технологія не передбачає.

Таким чином, з огляду на вказані пояснення позивача, які податковим органом не спростовані, факт того, що витрачена сировина перевищує вихід готової продукції, не свідчить про нецільове використання частини сировини це свідчить лише про технологічний процес виробництва вторинних полімерів.

Податковий орган натомість застосував економічно необґрунтований підхід, фактично вимагаючи 100% виходу продукції з сировини.

Як видно з акту перевірки № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року, податковий орган розрахував умовну «нестачу» сировини як різницю між витратою та виходом за кожен місяць, і визнав вартість цієї різниці такою, що не пов`язана з господарською діяльністю.

Однак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності наведених розрахунків, оскільки податковим органом не було взято до уваги, об`єктивні виробничі втрати, що суперечить самим же внутрішнім нормативам підприємства, наданим при перевірці (наказ №1/2012 про норми виходу).

До того ж, податковий орган не навів жодної норми закону чи державного стандарту, яка б встановлювала, що при переробці відходів полімерів вихід має дорівнювати 100%.

Поряд з вказаним, в акті перевірки № 697/04-36-07-12/36727276 від 21.02.2025 року не наведено жодної експертної оцінки чи висновку фахівців у галузі виробництва полімерів, які б підтверджували твердження про «надлишкове списання» сировини.

Отже, контролюючий орган при перевірці, вийшов за межі своїх повноважень, безпідставно встановивши «допустимий» вихід продукції на рівні 100% та інкримінувавши позивачу перевищення нормативів.

Також, всі операції зі списання сировини у виробництво підтверджені належними первинними документами, які відображають реальний хід виробничого процесу.

Позивач надавав до перевірки виробничі звіти за кожний місяць, що містять дані про кількість використаної сировини і вихід готової продукції, акти списання сировини за формою, затвердженою внутрішнім наказом, з зазначенням кількісних та вартісних показників, а також, у випадку відхилень від нормативного виходу, акти понаднормових витрат із вказівкою причин (низька якість сировини, засміченість, технологічні втрати тощо).

Ці документи були в розпорядженні податкового органу (що підтверджується посиланнями на них у акті) і жодних зауважень до їх оформлення чи достовірності контролюючий орган не висловив.

Також перевіркою не встановлено оприбуткування залишків невикористаної сировини або здійснення її відчуження третім особам, а навпаки, вся придбана сировина списувалася на рахунок 23 «Виробництво» і надалі у складі собівартості переходила на рахунок 26 «Готова продукція», що підтверджується даними бухгалтерського обліку (головна книга, оборотно-сальдові відомості по рахунках 20, 23, 26 тощо). За даними податкового обліку, уся придбана сировина була використана для виготовлення оподатковуваної продукції, яка реалізована позивачем, і податковий орган не заперечує факт реалізації та отримання доходу. Отже, з боку платника відсутні ознаки виведення сировини з господарського обороту для нефінансових цілей.

Відповідно до п.12 П(С)БО 16 «Витрати», прямі матеріальні витрати визначаються за вартістю сировини, що утворює основу виготовлюваної продукції, і зменшуються на вартість зворотних відходів (якщо такі утворюються).

Оскільки під час виробничого процесу зворотні відходи відсутні, тому вся витрачена сировина включається до фактичної виробничої собівартості продукції.

Це узгоджується і з п.5 П(С)БО 9 «Запаси», за яким запаси визнаються активом, якщо підприємство очікує отримати економічні вигоди від їх використання.

Позивач отримав економічні вигоди у формі готової продукції (гранули полімерів), які реалізував, а тому вся сировина, використана на їх виготовлення, безумовно була залучена у господарську діяльність.

Списання такої сировини на витрати виробництва є не лише правомірним, але й обов`язком підприємства відповідно до стандартів обліку, і не призводить до жодних податкових наслідків з ПДВ, адже витрачання сировини у межах норм технологічного процесу це невід`ємна частина господарської діяльності, спрямованої на отримання доходу, а не операція з невиробничим використанням активів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові зобов`язання за п.198.5 статті 198 ПКУ у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки норми підпункту «г» п.198.5 стосуються випадків використання товарів поза господарською діяльністю платника, а в даному ж випадку мала місце повноцінна господарська діяльність переробка сировини у готову продукцію.

Також, податковий орган не навів жодного доказу, що частина сировини була відчужена, втрачена чи використана у негосподарських цілях (до прикладу, безоплатно передана чи спрямована на невиробничі потреби).

Контролюючий орган не прийняв до уваги той факт, що значну частину сировини позивач придбав взагалі без сплати ПДВ (у неплатників податку або ввізні операції за нульовою ставкою, що підтверджується деклараціями позивача, де відображено понад 41 млн грн придбань без ПДВ).

Таким чином, контролюючим органом було донараховано ПДВ навіть на ту сировину, по якій позивач не мав податкового кредиту, що протирічить нормам п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Доводи податкового органу також суперечать результатам позапланової перевірки 2019 року, під час якої аналізувалися аналогічні показники (списання сировини у 2018 р.) і жодних порушень в цій частині не встановлено.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 10.04.2025 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 10.04.2025 року № форми «ПН», то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 120-1.1. статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення", в редакції Закону №466-ІХ, штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення були висновки відповідача про те, що в порущення пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 Nє2755-VI (зі змінами та доповненнями) не здійснено реєстрацію податкових накладних (відсутня реєстрація) в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12,10 N92755-VI (із змінами та доповненнями) на загальну суму обсягу постачання 51 934 951,14 грн період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення: квітень 2018-грудень 2018, січень 2019-травень 2019, липень 2019-грудень 2019, січень 2020-квітень 2020, червень 2020-вересень 2020. листопад 2020-грудень 2020, травень 2021-грудень 2021, січень 2022, травень 2022, липень 2022-вересень 2022, листопад 2022-грудень 2022 лютий 2023- вересень 2023, грудень 2023. січень 2024-березень 2024, травень 2024-червень 2024, серпень 2024-вересень 2024.

Згідно акту документальної перевірки, на підставі якого було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на встановлення порушення, а саме того, що позивачем протиправно не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на вартість сировини, що не використана у господарській діяльності підприємства, яка в бухгалтерському обліку «штучно» списана у виробництво на загальну суму 7990378.00 грн.

Між тим, як було встановлено судом апеляційної інстанції, податковий орган дійшов хибних висновків щодо протиправності дій позивача в частині ненарахування податкових зобов`язань з ПДВ на вартість сировини, що не використана у господарській діяльності підприємства, яка в бухгалтерському обліку «штучно» списана у виробництво на загальну суму 7990378.00 грн.

Відтак, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та необхідності скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2025 року №.

Поряд з вказаним, як видно з мотивувальної та резолютивної частини судового рішення судом першої інстанції було визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «В1» 2 347 629 грн.

Однак, з матеріалів справи слідує, що податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року було прийнято суму 2934536.25 грн.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абз. 147 його мотивувальної частини в редакції даної постанови та абз. 2 його резолютивної частини в частині визначення суми податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «В1», зазначивши вірно суму 2934536.25 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 в адміністративній справі №160/14830/25 змінити, виклавши абз. 147 його мотивувальної частини в редакції даної постанови та абз. 2 його резолютивної частини в частині визначення суми податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2025 року форми «В1», зазначивши вірно суму 2934536.25 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 в адміністративній справі №160/14830/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва