Справа № 640/3777/19
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 квітня 2026 року

м. Київ

справа №640/3777/19

адміністративне провадження № К/990/8040/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №640/3777/19 за адміністративним позовом Приватного підприємство «Лібра-Трейд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 23.02.2026 втретє надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №640/3777/19. Попередні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 20.01.2026 та від 12.02.2026, внаслідок не викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків, шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, скаржником надіслано заяву про поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою, яка обґрунтована тим, що повторне звернення з касаційною скаргою відбулось без зайвих зволікань та в найкоротший термін після повернення скаржнику попередньо поданих касаційних скарг, тоді, як повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника процесуального права на повторне звернення з касаційною скаргою в порядку, встановленому законом, після усунення її недоліків.

Усуваючи недоліки касаційної скарги в частині підстав касаційного оскарження, скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, з посиланням на те, що оскаржувані судові рішення винесено з неправильним застосування судом норм матеріального права (п. 77.4. ст. 77 Податкового кодексу України, п. 1 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524) та з порушенням норм процесуального права (п. 4 ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 9, ч. 1 та 2 ст. 72, ч. 1 ст. 76, ч. 3 ст.90, ч. 1-3 ст. 242, п. 1, 2 ст. 244 КАС України) без врахування висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 10.07.2019 у справі №804/639/18, від 13.10.2021 у справі №640/21854/18, від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, від 16.03.2023 у справі №400/4409/21, від 11.05.2023 у справі №380/23542/21.

Так, переходячи до питання поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначав скаржнику, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Водночас приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України, в тому числі щодо належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало неналежне викладення скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.

Однак при вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено, що доводи уточненої касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху є подібними до викладених в попередньо поданій касаційній скарзі та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи і не усувають недоліків, про які було зауважено в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2026, якою касаційну скаргу було залишено без руху.

Зокрема, контролюючим органом проігноровано зауваження Верховного Суду під час залишення касаційної скарги без руху, що пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України передбачена підстава касаційного оскарження, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу. Разом з тим, застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, передбачена пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, яка не визначена скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень, про що також зауважувалось скаржнику під час залишення касаційної скарги без руху ухвалою від 13.03.2026 року і не враховано останнім під час подання уточненої касаційної скарги.

До того ж, Верховний Суд зауважував скаржнику про нерелевантність посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 10.07.2019 у справі №804/639/18, від 13.10.2021 у справі №640/21854/18, від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, від 16.03.2023 у справі №400/4409/21, від 11.05.2023 у справі №380/23542/21, оскільки не доведено подібність правовідносин у справах.

В доводах касаційної скарги скаржником знову зазначено про те, що судами попередніх інстанцій проігноровані обставини перебування директора підприємства у відпустці, неможливості ознайомлення з направленнями на проведення планової перевірки у зв`язку з відсутністю посадових осіб ПП «ЛІБРА-ТРЕЙД» за податковою адресою, неможливості проведення документальної планової виїзної перевірки ПП «Лібра-Трейд», як і той факт, що безпосередньою причиною виникнення необхідності перенесення термінів початку проведення податкової перевірки є дії самого позивача.

Проте колегія суддів звертає увагу, що оскаржувані судові рішення прийняті на виконання вимог постанови Верховного Суду від 24.04.2023 року, якою дану справу скеровано до суду першої інстанції з посиланням на неврахування судами, що звертаючись з даним позовом, підставою для скасування податкових повідомлень-рішень позивач визначив порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення перевірки.

Зокрема, Судом зазначалось, що як у поданій позовній заяві, так і в заяві про зміну підстав позову від 10.06.2019 позивач наголошував на порушенні відповідачем порядку вручення наказу на проведення перевірки, обставини винесення контролюючим органом нового наказу на проведення перевірки без скасування попереднього, а також на відсутність у податкових органів повноважень щодо коригування у поточному році вже сформованого і затвердженого річного плану-графіка проведення перевірок шляхом включення до нього нових платників податків, чим обумовлював протиправність оновленого оприлюдненого плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік. Окремо позивач акцентував увагу на порушення процедури призначення та проведення перевірки у заяві про зміну підстав позову від 10.06.2019.

Разом з тим, як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, під час нового розгляду справи, суди дійшли висновку, що включення позивача до плану-графіку на 2018 рік власне у 2018 році не відповідає вимогам статті 77 ПК України. При цьому редакція статті 77 ПК України, станом на час здійснення перевірки позивача, взагалі не передбачала можливості внесення змін у вже затверджений план-графік перевірок, можливість врегулювання цього питання на рівні Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, що додатково свідчить про протиправність наведених дій відповідача. Натомість у річний план проведення планових перевірок позивача було включено 13.07.2018, а вже 17.07.2018 року було видано наказ на проведення перевірки. Тобто, від моменту протиправного внесення позивача у план-графік проведення документальних планових перевірок до видачі наказу на проведення такої перевірки минуло лише 4 дні.

Всупереч Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затвердженими наказом ДФС від 31.07.2014 №22 (у редакції наказу ДФС 23.03.2018 398) і Податкового кодексу України, наказ №11949 про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з 08.08.2018 був вручений позивачу безпосередньо в день початку проведення перевірки 08.08.2018.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18). При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Допущене податковим органом порушення вимог Податкового кодексу України є таким, що об`єктивно могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки позивача та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки оскаржуваних рішень, оскільки наведені порушення призвели до порушення права позивача бути обізнаним у визначеному законом порядку з обставинами проведення його перевірки контролюючим органом та, відповідно, вживати визначених законом заходів у зв`язку з цим.

Також за текстом касаційної скарги податковим органом наведено зведену позицію по суті встановлених порушень, яким вже надана оцінка Верховним Судом у постанові від 24.04.2023 по справі №640/3777/19 під час направлення даної справи но новий розгляд до суду першої інстанції. В цій частині доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду (постанови від 17.08.2021 у справі №420/6598/20, від 16.07.2020 у справі №815/3006/18, від 14.01.2021 у справі №820/6564/17, від 02.07.2019 у справі №826/3504/17, однак по суті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а не по процедурі проведення перевірки) без доведення подібності правовідносин у справах, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження і помилково не враховано скаржником.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).

До того ж, враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись повторно до суду з касаційною скаргою, скаржник не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги.

Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.

Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про поновлення строку касаційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №640/3777/19.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №640/3777/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва Р.Ф. Ханова В.П. Юрченко