Справа № 420/3316/26
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3316/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи за позовом Новотроїцької селищної військової адміністрація Генічеського району Херсонської області до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Рибовод» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 лютого 2026 року надійшов позов Новотроїцької селищної військової адміністрація Генічеського району Херсонської області до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Рибовод`про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить:

- визнати незаконними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хаткевич Інги Іванівни щодо відмови у проведенні реєстраційних дій за заявою від 06.08.2025 № 68279077 щодо реєстрації припинення іншого речового права права оренди землі з кадастровим номером :05:001:0119.

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 11.08.2025 № 80311800 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хаткевич Інги Іванівни;

- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради провести реєстраційну дію за заявою від 06.08.2025 № 68279077, припинивши інше речове право право оренди землі з кадастровим номером :05:001:0119;

- стягнути з Департаменту реєстрації Харківської міської ради () на користь Новотроїцької селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області () витрати на оплату судового збору на загальну суму 9 984 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні (реквізити рахунок: UA0008593 ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 820172).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

09 березня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема просив суд закрити провадження у справі № 420/3316/26 за позовом Новотроїцької селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа: СТОВ «Рибовод» про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши питання про закриття провадження по справі, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Пунктом 5. ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Адміністративний позов, спрямований на захист прав від суб`єкта владних повноважень, не може містити вимог, що виходять за межі публічно-правових спорів. Зокрема, такий позов не може включати вимоги, що належать до цивільної, господарської чи кримінальної юрисдикції. Тому помилковим є застосування приписів ст. 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних та господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи.

Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 804/6395/17 зазначив наступне: «...визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Як вбачається з матеріалів справи, Новотроїцька селищна військова адміністрація Генічеського району Херсонської області (далі - Позивач) звертається до суду з метою визнання протиправним рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій, а саме щодо реєстрації припинення іншого речового права - право оренди землі з кадастровим номером :05:001:0119.

Попри наявність у цьому спорі суб`єкта владних повноважень і обрання Позивачем способу захисту порушеного права, що притаманний адміністративному судочинству, суд вважає, що дійсний предмет позову перебуває у приватноправовій площині.

Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим.

Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункти 24-27, 30- 32, 96-98), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (пункти 41-46), від 5 жовтня 2022 року у справі № 906/513/18 (пункт 8.35), від 4 липня 2023 року у справі № 373/626/17 (пункт 55)) у яких, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у кожному випадку суд повинен встановити зміст спірних правовідносин (обставини, пов`язані з правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів). Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити зміст спору. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, із неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є; позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить). Отже, сторони справи, яких вказує у позовній заяві позивач, теж не обов`язково дозволяють встановити зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що такі висновки Верховного Суду забезпечують єдність судової практики.

Суд звертає увагу, що суть спору полягає фактично у захисті права Новотроїцької селищної військової адміністрації Генічеського району Херсонської області, яка здійснює повноваження Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області в земельних відносинах, а не в оскарженні правомірності дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, в даному випадку Департаменту реєстрації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог та наведених позивачем обставин, спір фактично виник у зв`язку з необхідністю припинення права оренди земельної ділянки, зареєстрованого за СТОВ «Рибовод», що ґрунтується на договорі оренди землі та додатковій угоді до нього.

Водночас вирішення питання щодо припинення такого права оренди безпосередньо пов`язане з оцінкою дійсності, припинення або розірвання відповідного договору, а також встановленням прав та обов`язків його сторін, що свідчить про наявність спору про право приватноправового характеру.

Незважаючи на те, що позов формально заявлено до суб`єкта владних повноважень та спрямовано на оскарження рішення державного реєстратора, його зміст зводиться до досягнення правового результату у вигляді припинення речового права іншої особи, що не може бути здійснено без вирішення спору між сторонами відповідних договірних відносин.

Суд зазначає, що державний реєстратор здійснює виключно функції з фіксації вже існуючих, належним чином підтверджених правових підстав, і не наділений повноваженнями самостійно вирішувати спори щодо наявності чи припинення речових прав.

Крім того, державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення, діяв у межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, зокрема перевіряючи наявність належних підстав для проведення реєстраційної дії. Подані позивачем документи не підтверджували припинення речового права у спосіб, визначений законом, що обґрунтовано стало підставою для відмови у державній реєстрації.

Суд також враховує, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є звернення до суду відповідної юрисдикції з вимогами щодо припинення договору оренди або застосування наслідків недійсності правочину, що може слугувати підставою для подальшого внесення відповідних відомостей до державного реєстру.

Отже, у даному випадку оскарження рішення державного реєстратора є похідним від спірних матеріально-правових відносин, пов`язаних із припиненням договору оренди землі, а тому належним способом захисту є звернення до суду з відповідними вимогами до орендаря у порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема щодо недопустимості розгляду в порядку адміністративного судочинства спорів, які за своєю суттю спрямовані на захист цивільних або господарських прав та інтересів.

Фактично, наявний «спір про право» який виник між Позивачем та СТОВ «Рибовод» стосовно припинення договору оренди землі, а відтак, справа має розглядатися в порядку господарського судочинства з огляду на суб`єктний та предметний склад правовідносин.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, спір, який розглядається у даній справі є приватно-правовим (господарським) та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст.ст.2, 4, 238, 239, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №420/3316/26 за позовом Новотроїцької селищної військової адміністрація Генічеського району Херсонської області до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Рибовод» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що з відповідним позовом він має право звернутися до Господарського суду Одеської області в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов

.