Справа № 320/60327/24
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2026-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року м. Київ справа №320/60327/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.08.2024 № 2 та № 2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваних рішень з огляду на відсутність правових підстав для їх прийняття. Зокрема, вказує на порушення порядку проведення перевірки, за наслідком якої прийнято оскаржувані рішення.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Позивачем надано відповідь на відзив та додаткові пояснення. в яких позивач додатково вказує на порушення порядку проведення перевірки, за наслідком якої прийнято оскаржувані рішення та на безпідставність оскаржуваних рішень з огляду на відсутність правових підстав для їх прийняття.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, у судовому засіданні 10.04.2025 судом вирішено здійснювати подальший розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2024 № 3765-п проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "СКОВОРОДА ІНВЕСТ", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2017 по 31.03.2024, валютного законодаства - за період з 01.07.2017 по 31.03.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства -за період з 01.01.2011 по 31.03.2024 за відповідний період відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною). За результатами зазначеної перевірки складено акт № 91214/Ж5/26-15-07-02-05-03/35250849 від 24.07.2024 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" ().

Актом перевірки встановлено порушення платником податків податкового законодавства:

1. п.44.1, пп.44.2 п. 44.3, п. 44.6 ст.44, п. 85.2 ст. 85 пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 251 762 961 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 45 081 405 грн., 2018 рік на суму 69 947 083 грн., 2019 рік на суму 70 161 206 грн., 2020 рік на суму 46 722 867 грн., 2021 рік на суму 19 850 400 грн., та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування загальну суму 612 985 733 грн., в т.ч. за I квартал 2024 року на суму 612 985 733 гривень.

2. п. 185.1 ст. 185, пп.187.1 ст. 187 п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в загальній сумі 23 334 761 грн., в т.ч. за липень 2017 року на суму 188 765 грн., серпень 2017 року на суму 449 672 грн., вересень 2017 року на суму 182 306 грн., жовтень 2017 року на суму 475 980 грн., листопад 2017 року на суму 166 016 грн., грудень 2017 року на суму 2 748 609 грн., січень 2018 на суму 256 927 грн., лютий 2018 на суму 230 082 грн., березень 2018 на суму 681 952 грн., квітень 2018 року на суму 259 531 грн., травень 2018 року на суму 563 088 грн., червень 2018 року на суму 824 432 грн., липень 2018 року на суму 247 007 грн., серпень 2018 року на суму 237 627 грн., вересень 2018 року на суму 788 659 грн., жовтень 2018 року на суму 348 776 грн., листопад 2018 року на суму 372 766 грн., грудень 2018 року на суму 878 741 грн., січень 2019 року на суму 431 634 грн., лютий 2019 року на суму 328 535 грн., березень 2019 року на суму 761 285 грн., квітень 2019 року на суму 307 783 грн., травень 2019 року на суму 499 938 грн., червень 2019 року на суму 669 177 грн., липень 2019 року на суму 410 785 грн., серпень 2019 року на суму 150 570 грн., вересень 2019 року на суму 905 902 грн., жовтень 2019 року на суму 232 851 грн., листопад 2019 року на суму 342 996 грн., грудень 2019 року на суму 859 957 грн., січень 2020 року на суму 225 632 грн., лютий 2020 року на суму 328 213 грн., березень 2020 року на суму 803 669 грн., квітень 2020 року на суму 213 440 грн., травень 2020 року на суму 225 493 грн., червень 2020 року на суму 709 176 грн., липень 2020 року на суму 133 299 грн., серпень 2020 року на суму 233 063 грн., вересень 2020 року на суму 227 138 грн., жовтень 2020 року на суму 867 878 грн., листопад 2020 року на суму 312 928 грн., грудень 2020 року на суму 895 793 грн., січень 2021 року на суму 378 634 грн., лютий 2021 року на суму 350 014 грн., березень року 2021 на суму 447 657 грн., серпень року 2022 на суму 45 092 грн., листопад 2022 року на суму 14 336 грн., лютий 2023 року на суму 1 120 957 гривень.

3. п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань за вересень 2022 року.

4. п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6, ст.44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI із змінами та доповненнями, в результаті незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

На зазначений акт перевірки в силу приписів п. 86.7. статті 86 ПК України позивачем було подано заперечення від 08.08.2024.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 23.08.2024 №21883/Ж12/26-15-07-02-05-09, за результатами розгляду заперечення ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" () від 08.08.2024 № 08081 (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 09.08.2024 № 73624/6) до акта від 24.07.2024 № 91214/Ж5/26-15-07-02-05-03/35250849 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» () висновки акта перевірки викладено в наступній редакції:

Перевіркою встановлено порушення:

1.п.44.1, пп.44.2 п. 44.3, п. 44.6 ст.44, п. 85.2 ст. 85 пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134, п.138.2 ст.138, п.140.3, п.п.140.4.4 п. 140.4 ст.140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 251 762 961 грн., в тому числі за 2017 на суму 45 081 405 грн., 2018 на суму 69 947 083 грн., 2019 на суму 70 161 206 грн., 2020 на суму 46 722 867 грн., 2021 на суму 19 850 400 грн., та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування загальну суму 618 887 660 грн., в т.ч. за I квартал 2024 на суму 618 887 660 гривень.

2. п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в загальній сумі 23 334 761 грн., в т.ч. за липень 2017 на суму 188 765 грн., серпень 2017 на суму 449 672 грн., вересень 2017 на суму 182 306 грн., жовтень 2017 на суму 475 980 грн., листопад 2017 на суму 166 016 грн., грудень 2017 на суму 2 748 609 грн., січень 2018 на суму 256 927 грн., лютий 2018 на суму 230 082 грн., березень 2018 на суму 681 952 грн., квітень 2018 на суму 259 531 грн., травень 2018 на суму 563 088 грн., червень 2018 на суму 824 432 грн., липень 2018 на суму 247 007 грн., серпень 2018 на суму 237 627 грн., вересень 2018 на суму 788 659 грн., жовтень 2018 на суму 348 776 грн., листопад 2018 на суму 372 766 грн., грудень 2018 на суму 878 741 грн., січень 2019 на суму 431 634 грн., лютий 2019 на суму 328 535 грн., березень 2019 на суму 761 285 грн., квітень 2019 на суму 307 783 грн., травень 2019 на суму 499 938 грн., червень 2019 на суму 669 177 грн., липень 2019 на суму 410 785 грн., серпень 2019 на суму 150 570 грн., вересень 2019 на суму 905 902 грн., жовтень 2019 на суму 232 851 грн., листопад 2019 на суму 342 996 грн., грудень 2019 на суму 859 957 грн., січень 2020 на суму 225 632 грн., лютий 2020 на суму 328 213 грн., березень 2020 на суму 803 669 грн., квітень 2020 на суму 213 440 грн., травень 2020 на суму 225 493 грн., червень 2020 на суму 709 176 грн., липень 2020 на суму 133 299 грн., серпень 2020 на суму 233 063 грн., вересень 2020 на суму 227 138 грн., жовтень 2020 на суму 867 878 грн., листопад 2020 на суму 312 928 грн., грудень 2020 на суму 895 793 грн., січень 2021 на суму 378 634 грн., лютий 2021 на суму 350 014 грн., березень 2021 на суму 447 657 грн., серпень 2022 на суму 45 092 грн., листопад 2022 на суму 14 336 грн., лютий 2023 на суму 1 120 957 гривень.

3. п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань за вересень 2022 року.

4. п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6, ст.44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI із змінами та доповненнями, в результаті незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

На підставі встановлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.08.2024:

- № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств в загальній сумі 241 708 629 грн., в тому числі за основним платежем 206 681 556 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 35 027 073 грн.

- № 2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах - І квартал 2024 року на суму 618 887 660 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Однією з підстав позову зазначено процедурні порушення з боку відповідача під час проведення планової виїзної документальної перевірки. Зокрема, позивач посилається на неправомірність та відсутність підстав включення його до плану-графіка податкових перевірко на 2024 рік.

Як встановлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні й проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Враховуючи встановлені вище порушення порядку проведення перевірки позивача, суд вважає таке порушення вимог ПК України таким, що об`єктивно могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки позивача та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки оскаржуваних рішень, оскільки у випадку дотримання відповідачем наведених вимог ПК України, вказана перевірка взагалі б не мала місця у період її фактичного проведення.

У даному контексті суд окремо звертає увагу на те, що у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

За правовими висновками Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Відсутність підстав для включення позивача до плану-графіка податкових перевірок має своїм наслідком незаконність наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2024 № 3765-п про проведення планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" та недопустимість такого доказу як акт податкової перевірки, оскільки останній в силу приписів частини 1 статті 74 КАС України вважатиметься одержаним з порушенням порядку, встановленого законом.

Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень відповідачем вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.

Між тим, п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України встановлено, що з 1 грудня 2023 року по 31 грудня 2024 року включно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2023 та 2024 роки можуть бути включені виключно:

1) платники податків, які здійснюють/здійснювали діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції;

2) платники податків, які здійснюють/здійснювали діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес);

3) платники податків, які надають/надавали фінансові, платіжні послуги;

4) нерезиденти, які здійснюють/здійснювали в Україні діяльність через відокремлені підрозділи, у тому числі постійні представництва, та/або відокремлені підрозділи, у тому числі постійні представництва нерезидента, які відповідають хоча б одному з таких критеріїв:

- рівень зростання податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень зростання доходів платника податків;

- декларування нарахованої заробітної плати за відсутності декларування об`єкта оподаткування податком на прибуток або декларування доходу, звільненого від оподаткування відповідно до міжнародного договору України;

5) інші платники податків, які на основі показників, сформованих за підсумками 2021 календарного року, відповідають хоча б одному з таких критеріїв:

- рівень сплати податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі. Цей критерій не поширюється на платників єдиного податку;

- рівень сплати податку на додану вартість на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі. Цей критерій не поширюється на платників податків, у яких операції з вивезення товарів за межі митної території України становлять 25 і більше відсотків загального обсягу постачання та одночасно рівень сплати податку на прибуток становить не менше 50 відсотків рівня сплати податку на прибуток у відповідній галузі;

- дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази;

- загальна сума витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, становить 75 або більше відсотків суми загального річного доходу, задекларованого у такій декларації, за умови що сума загального річного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, становить 10 млн. грн. і більше;

- нарахування та/або виплата податковим агентом - юридичною особою доходів у вигляді заробітної плати в розмірі менше середньої заробітної плати у відповідній галузі у відповідному регіоні (за основним місцем обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику).

Передбачені цим підпунктом рівні сплати відповідного податку по галузях та показники середньої заробітної плати у відповідній галузі за регіонами, сформовані на основі показників за підсумками 2021 календарного року, публікуються на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок". При цьому для цілей цього підпункту галузь визначається за видами економічної діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010.

При формуванні плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2024 рік враховуються показники позитивної динаміки:

- рівнів сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по відповідній галузі за дев`ять місяців 2023 року. Після настання граничних строків для подання річної звітності враховуються показники за 2023 рік. У разі якщо податковим (звітним) періодом для податку на прибуток платника податків є календарний рік, враховуються показники за попередній рік;

- рівнів нарахування та/або виплати податковим агентом - юридичною особою доходів у вигляді заробітної плати за дев`ять місяців 2023 року. Після настання граничних строків для подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за четвертий квартал 2023 року враховуються показники за чотири квартали 2023 року.

При цьому, формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок та внесення змін до нього здійснюються без урахування вимог, передбачених пунктом 77.2 статті 77 цього Кодексу.

Внесення змін до плану-графіка може здійснюватися щомісячно з урахуванням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), наявності/відсутності безпечних умов для проведення перевірок, визначених підпунктом 69.2-2 цього пункту, та з урахуванням вимог, встановлених цим підпунктом.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше останнього числа місяця, в якому було затверджено такий оновлений план-графік.

Документальна перевірка платника податків, який був включений до оновленого плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік відповідно до підпунктів 4 і 5 цього підпункту, може бути розпочата не раніше ніж через два місяці з дня оприлюднення оновленого плану-графіка.

Як випливає з матеріалів справи та відзиву на позовну заяву, ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" відібрано Головним управлінням ДПС у м. Києві для включення до плану-графіка документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік, як платника податків, який має на основі показників, сформованих за підсумками 2021 календарного року, наступні критерії:

- рівень сплати податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі;

- дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази.

Правовий аналіз норм п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України дає підстави для висновку, що вони є неоднозначними за своїм змістом, оскільки не містить вказівок (посилань) на те, які саме види економічної діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010 повинні враховуватися при визначенні галузі (основні чи неосновні, разом чи окремо, фактично здійснювана платником податків діяльність в 2021 році чи вказана ним у відповідних реєстрах та облікових документах), а також які саме статті (рядки) фінансової звітності (балансу) мають включатися до кредиторської та дебіторської заборгованості для цілей розрахунку зазначеного критерію.

У контексті наведеного суд враховує те, що у силу норм статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на ряді принципів, зокрема презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно- правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п. п. 4.1.4 п. 4.1 зазначеної статті).

Тобто, презумпція правомірності рішень платника податків застосовується, коли норми податкового законодавства прямо чи внаслідок їх тлумачення, а також у своїй сукупності не є однозначними та допускають множинне трактування повноважень на користь як платника податків, так і контролюючого органу. У даному випадку йдеться не лише про загальнообов`язкове усунення юридичних колізій, яке є одночасно і правом (повноваженням), і процесуальним обов`язком суду при звичайному (безвідносно до виду правовідносин) правозастосуванні, а й про порядок вирішення ситуацій, у яких стикаються (конфліктують) інтереси платника податків і контролюючого органу, а норми податкового права, що регулюють такі правовідносини, прямо чи внаслідок їх тлумачення, а також у своїй сукупності, не є однозначними та допускають множинне трактування їхніх прав та обов`язків, внаслідок якого можливе вирішення справи як на користь платника, так і проти нього.

Крім того, презумпцію закріплено як спеціальну норму у пункті 56.21 статті 56 ПК України, за змістом якої у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно- правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду. Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 380/671/20.

Надаючи правову оцінку критерію "рівень сплати податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі" суд виходить із такого.

Відповідач зазначає, що рівні сплати податку на прибуток та податку на додану вартість визначаються за видами економічної діяльності (КВЕД), які платники податків вказують як основний вид діяльності, втім, такий підхід не узгоджується з нормами ПК України.

За п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України для цілей цього підпункту галузь визначається за видами економічної діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010. у той же час зазначена норма не містить вказівки виключно на використання контролюючими органами лише основного виду діяльності, вказаного платниками податків згідно з КВЕД 009:2010. З огляду на це, контролюючі органи, застосовуючи положення п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України повинні враховувати рівні сплати податку на прибуток не лише за основним видом економічної діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010, а й за іншими видами економічної діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010, які зазначають платники податків, зокрема, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, доступ до якого наявний в податкових органів. Контролюючі органи в силу змісту п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України повинні також враховувати ті види діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010, які фактично здійснювалися платниками податків в 2021 році, а не виключно ті, які були вказані платником податків як основний вид діяльності на рівні класу згідно з КВЕД 009:2010.

Відповідачем застосовано як критерій "рівень сплати податку на прибуток на 50 і більше відсотків менший, ніж рівень сплати податку у відповідній галузі" КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна", яка вказана як основний вид діяльності ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" у той час, як до зареєстрованих видів діяльності Товариства за КВЕД належать також: 81.10 "Комплексне обслуговування об`єктів", 70.22 "Консультування з питань комерційної діяльності й керування", 73.20 "Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки", 41.20 "Будівництво житлових і нежитлових будівель".

В силу ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем не доведено, що ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" здійснювало в 2021 році свою діяльність виключно за кодом КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна". Відповідачем на надано жодних належних та допустимих доказів того, що ним враховано рівні сплати податку на прибуток за іншими галузями діяльності позивача за КВЕД - 81.10 "Комплексне обслуговування об`єктів", 70.22 "Консультування з питань комерційної діяльності й керування", 73.20 "Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки", 41.20 "Будівництво житлових і нежитлових будівель".

Щодо показника, за яким дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази, суд зазначає наступне.

Так, даний показник розраховується на підставі фінансової звітності малого підприємства, а саме балансу станом на 31.12.2021. Як зазначає відповідач, згідно фінансової звітності малого підприємства за 2021 рік, яка подана 07.03.2022 за реєстраційним №, ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" задекларовано наступні показники:

- у рядку 1125 дебіторську заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги на кінець звітного періоду у розмірі 10457,0 тис.грн;

- у рядку 1615 поточну кредиторську заборгованість за товари, роботи, послуги на кінець звітного періоду у розмірі 1354,8 тис.грн. Отже, дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази.

При цьому, суд зауважує, що норми п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України не містить посилання, що показник кредиторської та дебіторської заборгованості обраховується лише за показником "товари роботи, послуги". Відповідачем не обґрунтовано належним чином підстав для вибіркового врахування сум лише заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги для висновків про те, що дебіторська заборгованість перевищує кредиторську заборгованість більше ніж у два рази, з огляду на відсутність нормативно- правового обґрунтування застосованої податковим органом методології обрахунку. А тому, вказаний критерій для включення позивача до плану-графіка документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік враховано податковим органом безпідставно.

Відтак, відповідачем не надано жодного належного доказу у підтвердження дійсної наявності підстав для включення позивача до плану-графіку проведення документальних планових перевірок.

Суд звертає увагу, що оскільки немає окремого нормативно-правового акта, який би визначав уніфікований алгоритм чи методику розрахунку зазначених показників за галузями або окремо по платниках, податкові органи, як суб`єкти владних повноважень, застосовуючи свої дискреційні повноваження повинні діяти максимально прозоро, послідовно та передбачувано із застосуванням принципів верховенства права та належного урядування.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").

Додатково суд зазначає, що п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено підпунктом 69.35-2 згідно із Законом № 3453-IX від 09.11.2023, який набрав чинності з 08.12.2023.

Наказ про проведення податкової перевірки позивача, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, було прийнято відповідачем після внесення змін до Податкового кодексу України, а саме 31.05.2024, а відтак відповідач зобов`язаний був ураховувати норми Закону № 3453-IX від 09.11.2023.

Суд зазначає, що підпункт 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України містить перелік виключних підстав для включення до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2023 та 2024 роки.

А тому, на переконання суду, у наказі мали бути посилання на конкретні підстави призначення перевірки, а не тільки посилання на норму, що їх регулює.

Подібну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 640/21536/19, від 22.09.2020 року у справі № 520/1304/2020, від 19.11.2020 року у справі № 160/7971/19, від 08.04.2021 року у справі N 640/21528/19, від 28.10.2021 року у справі № 520/10214/2020, від 29.12.2021 року у справі № 140/2889/21, від 18.04.2022 року у справі № 440/6887/20, від 06.02.2026 року у справі № 340/16308/22, від 19.02.2026 року у справі №520/7463/25.

Втім, у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 31.05.2024 № 3765-п не наведено конкретних підстав для призначення перевірки та не відображено, що саме стало підставою для включення позивача до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2024 рік та призначення документальної планової перевірки.

Оскільки відповідачем не доведено наявності підстав, визначених п. п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України для включення до плану-графіка проведення документальних планових перевірок та призначення документальної планової перевірки ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ", суд дійшов висновку про незаконність призначення та проведення такої перевірки.

У постанові від 03.06.2021 по справі № 822/1660/18 Верховний Суд сформував висновок, що акт перевірки, отриманий в результаті перевірки проведеної з порушенням процедури її призначення та проведення, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 23.08.2024 №21883/Ж12/26-15-07-02-05-09, за результатами розгляду заперечення ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" () від 08.08.2024 № 08081 (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 09.08.2024 № 73624/6) до акта від 24.07.2024 № 91214/Ж5/26-15-07-02-05-03/35250849 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» () висновки акта перевірки було викладено в новій редакції, зокрема, податковим органом розширено правову кваліфікацію порушення за пунктом 1 акта перевірки, шляхом доповнення п. 138.2 ст. 138, п. 140.3, п.п. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПКУ як додатково порушених позивачем, а також додатково до акта перевірки збільшено позивачу завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на 5 901 927 грн. з 612 985 733 грн. до 618 887 660 грн.

Відповідно до п. 78.8 статті 78 ПК України порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено ст. 86 Кодексу.

Відповідно до п. 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Відповідно до п. 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Відповідно до п. 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення- рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за N 1300/27745, затверджено "Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами" (надалі - "Порядок").

Згідно абз. 4,5 розділу II Порядку в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повного мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно абз. 2 п. 4 розділу III Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської

діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Відповідно до п. 2 Порядку акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті (довідці) документальної перевірки, інформативних додатках та інших матеріалах не допускаються будь-які виправлення цифрових показників, дат та інших даних (ч. 4 п. 6, розділу "Основні вимоги до оформлення документальних перевірок" Порядку).

Пунктом п. 78.8 ст. 78 ПК України визначено, що порядок оформлення документальної позапланової перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, де визначено, що за результатами документальної позапланової перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень- рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення у зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку з конкретних питань.

Відповідно до положень п. 86.7.2 п. 86.7 статті 86 ПК України у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Відповідно до положень підпункту 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:

встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм

законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);

досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;

досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вказаною нормою Податкового кодексу України чітко встановлені межі повноважень комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень, серед яких відсутні повноваження щодо внесення змін, виправлень, або доповнень до акта перевірки, а лише встановлено можливість дослідження питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Ані Податковий кодекс України, ані Порядок оформлення результатів документальних перевірок не передбачають можливості вносити уточнення (виправлення, зміни) до акту перевірки окремим листом (в тому числі листом про результати розгляду заперечень платника податків), що фактично вказує на встановлення нових порушень, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Тому, такі відповідача (внесення змін до акта перевірки) були вчинені всупереч положенням Податкового кодексу України, а відповідно всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Зважаючи на викладене у сукупності, вбачається протиправність проведення контролюючим органом перевірки позивача, результати якої оформлені вказаним вище актом перевірки.

Зазначені вище порушення процедури проведення перевірки в своїй сукупності є самостійними підставами для визнання висновків такої перевірки необґрунтованими, що тягне за собою скасування прийнятих, за її наслідками, актів індивідуальної дії, тобто оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 816/501/16 та у постанові від 01.06.2022 року у справі № 520/7331/21.

Досліджуючи обставини застосування строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, судом враховується наступне.

Відповідно до пункту 102.1. статті 102 ПК України в редакції станом на дату прийняття спірних рішень, Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 року у справі № 520/4238/19 стосовно проведення документальних перевірок зазначав: "Таким чином, при плануванні, організації, проведенні документальних перевірок, нарахуванні за їх результатами грошових зобов`язань, контролюючі органи повинні враховувати строки давності, визначені пунктом 102.1 статті 102 ПК України, які поширюються також і на період діяльності, який може бути охоплений перевіркою".

Як встановлено судом, плановою документальною перевіркою в частині оподаткування податком на прибуток було охоплено період діяльності позивача з 01.07.2017 по 31.03.2024.

Верховний Суд в постанові від 21.12.2021 у справі № П/320/833/20 зазначив, що аналіз наведеного правового регулювання дає підстави для висновку, що закінчення встановленого статтею 102 ПК України строку є безумовною підставою для відсутності у контролюючого органу права визначати платнику податків суму грошових зобов`язань, в тому числі штрафних санкцій, за період поза межами такого строку. При цьому, вказаними нормами встановлено граничний строк, протягом якого контролюючий орган має право визначити суму грошових зобов`язань - 1095 днів, а початок перебігу цього строку законодавцем встановлено з дня, наступного після спливу граничного строку подачі податкової декларації, або з дня, наступного після фактичної подачі такої декларації, або з дня подачі уточнюючого розрахунку.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 804/2057/16, від 12.02.2021 у справі № 1.380.2019.004085.

Враховуючи приписи статей 49 та 102 ПК України граничний термін подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік - 01.03.2018, тому перебіг 1095-денного строку, передбаченого пунктом 102.1. статті 102 ПК України, почався 02.03.2018.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 533-IX, що набрав чинності 18.03.2020, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 52-2.

Відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідних положень", у редакції Закону № 533-IX, на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Згодом Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 13.05.2020 № 591-IX, який набрав чинності 29.05.2020, до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України внесено зміни та слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок (крім чітко визначеного переліку видів перевірок) на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширення на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив строки передбачені статтею 102 ПК України.

Таким чином, звичайний перебіг строків давності тривав до 17 березня 2020 року включно.

24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України. З метою приведення податкового законодавства вимогам воєнного стану Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі Закон № 2120-IX), що набув чинності з 17.03.2022, яким дію пункту 52-2 на період дії воєнного, надзвичайного стану було зупинено.

Разом із зупиненням дії пункту 52-2 Законом № 2120-IX статтю 102 ПК України було доповнено пунктом 102.9 такого змісту: "На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Таким чином, починаючи з 17.03.2022 набули чинності положення податкового законодавства, яким зупинено перебіг строків, передбачених статтею 102 ПК України, вже у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України.

Згодом Законом України № 3219-IX від 30.06.2023 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (далі Закон № 3219), що набув чинності 01.08.2023, пункт 102.9 статті 102 виключено.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що період з 01.07.2017 по 31.12.2017 знаходиться поза межами строків давності, що могли бути охоплені податковою перевіркою. Зазначене підтверджується і відповідачем, який в розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за результатами планової виїзної документальної перевірки ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» () до податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2 зазначив, що минув строк позовної давності за звітний податковий період 2017 рік за декларацією від 01.03.2018 № .

Відповідно до частини першої статті 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З урахуванням строків давності, передбачених статтею 102 ПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не може здійснювати донарахування грошових зобов`язань чи ставити під сумнів показники податкових декларацій позивача за періоди діяльності ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» (), які знаходяться поза межами строків давності, передбачених статтею 102 ПК України.

Досліджуючи питання правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30.08.2024 № 2 та № 2, судом встановлено наступне.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало безпідставність проведення ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» коригування наданих послуг з оренди офісних (нежитлових) приміщень та оренди паркомісць, які проводились в наступних періодах після підписання актів наданих послуг та відповідно відображення сум даних послуг в складі доходів підприємства на 703 рахунку (доходи від реалізації робіт і послуг). Таким чином, на думку відповідача, встановлено порушення п.44.1, пп.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Кодексу, що призвело до заниження показників, задекларованих у рядку 2000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» та рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», на загальну суму 5 901 927 грн., в тому числі за 2022 на суму 5 062 667 грн., за 2023 на суму 839 260 гривень.

Вказані вище порушення ГУ ДПС у м. Києві обґрунтовує відсутністю в умовах наданих до перевірки Договору оренди №193332 від 28.03.2012, Договору оренди № 270418-1 від 27.04.2019 та Договору про користування місцями для паркування № 31/10-2 від 31.10.2019 положень, на підставі яких можливе зменшення ціни орендної плати за попередні періоди.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73:

- доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників);

- витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно пунктів 5-7 Правил (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі по тексту - П (С)БО 16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 (далі П (С)БО 16 "Витрати"), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Таким чином, витрати та доходи платника податку призводять до руху активів у власному капіталі підприємства та визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

За визначенням Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 р. № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до 1 розділу II Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 р. N 73 фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (пункт 8).

Згідно з абзацом 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по тексту - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - дохід, що визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг (у тому числі платежів від оренди об`єктів інвестиційної нерухомості) наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 Закону № 996-XIV).

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

За змістом пунктів 3.1, 3.2 глави 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за № 168/704 (далі по тексту - Положення № 88), облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Інформація до облікових регістрів переноситься після перевірки первинних документів за формою і змістом.

Отже, регістри бухгалтерського обліку призначені для систематизації та групування інформації про документально оформлені господарські операції згідно первинних документів.

Таким чином, первинні документи, які містять відомості про господарські операції та підтверджують здійснення господарської діяльності платника податків, є першоосновою для ведення обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань та складання платниками податків податкової звітності.

Відтак, за вищенаведеного правового регулювання суд дійшов висновку, що формування доходів та витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених первинних документів, що підтверджують проведення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» та ТОВ «ЛР Поділ Плаза» було укладено договори оренди від 28.03.2012 № 193332 з додатками, від 27.04.2018 № 270418-1 з додатками та договір про користування місцями для паркування від 31.10.2019 № 31/10-2, на підставі яких позивачем передано ТОВ «ЛР Поділ Плаза» офісні приміщення та паркомісця, що знаходяться за адресою м. Київ, вул. Спаська, 30.

Договором про внесення змін № 2 від 15.02.2023 до Договору оренди від 27.04.2018 № 270418-1 було внесено зміни, зокрема, п. 6.1.1 ст. 6 "Орендна плата" викладено в новій редакції з 01.09.2022, згідно якого ретроспективно переглянуто розмір орендної плати на період з 01.09.2022 по 31.12.2022, а також з 01.01.2023 до 31.10.2023 та встановлено новий розмір орендної плати з 01.11.2023.

З огляду на досягнення згоди між сторонами діючого Договору оренди №270418-1 від 27.04.2018 позивачем проведено коригування 15.02.2023 за попередні періоди: вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року на загальну суму 6 725 743,50 грн (у т.ч. ПДВ 1 120 957,26 грн).

10.08.2022 пунктом 1 Договору про внесення змін № 8 до Договору оренди №193332 від 08.03.2012 п. 6.1 та 6.2 ст. 6 "Орендна плата" викладено в новій редакції з 01.07.2022, згідно якого ретроспективно переглянуто розмір орендної плати на період з 01.07.2022 по 31.12.2022.

Зазначене призвело до проведення 10.08.2022 коригувань за попередній період - липень 2022 року - на суму 270 549,86 грн (у т.ч. ПДВ 45 091,64 грн).

11.11.2022 згідно п. 1 Додаткової угоди № 5 від 11.11.2022 до Договору про користування місцями для паркування сторони погодили анулювання нарахувань, проведених за період з 01.08.2022 до 30.09.2022 щодо плати за користування місцями для паркування та плати за надання передбачених договором послуг з нагляду (відеоспостереження) за автотранспортом. Також згідно п. 2 вказаної Додаткової угоди ретроспективно - з 01.10.2022 - плата за користування місцями для паркування та плата за надання передбачених договором послуг з нагляду (відеоспостереження) за автотранспортом не нараховується.

Зазначене призвело до проведення 11.11.2022 коригувань за попередні періоди: серпень, вересень, жовтень 2022 року на загальну суму 86018,20 грн (у т.ч. ПДВ 14 336,36 грн).

Таким чином, загальна сума коригування за попередні періоди: серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року становить 7 082 311,56 грн. (в т.ч. ПДВ 1 180 385,26 грн).

Коригування суми орендної плати та анулювання нарахувань за період з 01.08.2022 до 30.09.2022 щодо плати за користування місцями для паркування та плати за надання передбачених договором послуг з нагляду (відеоспостереження) за автотранспортом було зумовлене повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та спричиненим цим введенням воєнного стану на всій території України, що є винятковими обставинами в яких позивач здійснював свою діяльність.

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на вимоги ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, оскільки укладені між сторонами додаткові угоди, як станом на час проведення перевірки, так і станом на час прийняття судом рішення є чинними, недійсними не визнавались. Доказів зворотнього відповідачем не надано.

Згідно пункту 5 Правил (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" (далі по тексту - П (С)БО 15), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

За змістом пункту 7 П (С)БО 15, дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Відтак, позивачем було правомірно скориговано показники чистого доходу на суми відповідних коригувань суми орендної плати та анулювання нарахувань за період з 01.08.2022 до 30.09.2022 щодо плати за користування місцями для паркування та плати за надання передбачених договором послуг з нагляду (відеоспостереження) за автотранспортом.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало ненадання ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» документів щодо формування «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» (ряд. 2050), «Адміністративні витрати» (ряд. 2130), «Інші операційні витрати» (ряд. 2180), «Фінансові витрати» (ряд. 2250) та «Інші витрати» (ряд. 2270) за період з 01.07.2017 по 31.03.2021, про що складено Акт про ненадання до перевірки ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» (код 35250849) регістрів бухгалтерського обліку та підтверджуючих документів, зазначених в запиті від 27.06.2024 №2 від 02.07.2024 № 5662/Ж6/26-15-07-02-05.

Судом встановлено, що позивачем з посиланням на норми пункту 44.3. статті 44 та статті 102 ПК України не надано до перевірки первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів за період з 01.07.2017 по 31.03.2021.

Як наслідок відповідачем в акті перевірки зазначено, що в порушення п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Кодексу, ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» завищено показники, задекларовані у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)», 2130 «Адміністративні витрати», 2180 «Інші операційні витрати», 2250 «Фінансові витрати» та 2270 «Інші витрати» за період з 01.07.2017 по 31.03.2021 на загальну суму 958 763 800 грн., в т.ч. за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 на суму 197 697 000 грн., 2018 на суму 317 478 900 грн., 2019 на суму 149 851 800 грн., 2020 на суму 268 211 500 грн., 2021 на суму 25 524 600 гривень. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.07.2017 по 31.03.2024 встановлено його заниження всього у сумі 251 762 961 грн., в тому числі за 2017 на суму 45 081 405 грн., 2018 на суму 69 947 083 грн., 2019 на суму 70 161 206 грн., 2020 на суму 46 722 867 грн., 2021 на суму 19 850 400 грн., та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування загальну суму 612 985 733 грн., в т.ч. за I квартал 2024 на суму 612 985 733 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в п. 3.1.1.1 розділу 3 акта перевірки.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам суд враховує наступне.

Відповідно до підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України, платниками податку на прибуток - резидентами є: суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податку на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 137.4 статті 137 ПК України, податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Пунктом 49.2 статті 49 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За змістом положень пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Судом встановлено, що відповідно до декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2016 рік позивачем задекларовано від`ємне значення об`єкта оподаткування -857 307 931 грн.

Зазначене від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток утворилося за результатами діяльності ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" за період до 31.12.2016. На зазначені показники від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток ніяким чином не впливає факт ненадання позивачем до перевірки первинних та інших документів за період з 01.07.2017 по 31.03.2021, оскільки документи за період з 01.07.2017 по 31.03.2021 не мають жодного відношення до показників від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, які утворилися за період діяльності до 31.12.2016 р.

Судом також встановлено, що відповідно до декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2017 рік позивачем задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України в сумі -857 307 931 грн. та від`ємне значення об`єкта оподаткування -815 956 947 грн.

Відповідно Додатка РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2017 рік вплив на формування різниць, на які зменшується фінансовий результат має показник рядка 3.2.4. додатка «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу III Податкового кодексу України)» -857 307 931 грн.

В розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за результатами планової виїзної документальної перевірки ТОВ «СКОВОРОДА ІНВЕСТ» () до податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2 відповідач зазначив, що минув строк позовної давності за звітний податковий період 2017 рік за декларацією від 01.03.2018 № .

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено поняття грошове зобов`язання платника податків, це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Правильність та достовірність формування платником показників податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2016 і 2017 роки (зокрема, показника об`єкта оподаткування, що має від`ємне значення) контролюючим органом в результаті проведених перевірок спростовано не було. Більш того, відповідач не надав жодних документальних доказів на підтвердження обставин проведення камеральних та/або документальних перевірок ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" з питань декларування податку за 2016-2017 роки з дотриманням визначеного статтею 102 ПК України строку давності.

Подібні правові висновки зроблено Верховним Судом в постанові від 05.12.2024 у справі № 640/20409/21.

З урахуванням зазначеного, відповідач не може ставити під сумнів чи не враховувати показники та задекларовані значення об`єкта оподаткування в податковій декларації з податку на прибуток підприємств ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" за звітний 2017 рік при визначенні грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток, оскільки таке визначення відбувається наростаючим підсумком.

В той же час, матеріали справи свідчать, що прийнявши податкове повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах - І квартал 2024 на суму 618 887 660 грн. відповідач протиправно по суті здійснив ревізію показників від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років, які утворилися за період діяльності ТОВ "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" до 31.12.2016, тобто за період, який не охоплювався податковою перевіркою.

Відповідно до підпункту 140.4.2. пункту 140.4. статті 140 ПК України в редакції що діяла на дату подання податкових декларацій за 2016 та 2017 роки, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Законом України від 16.01.2020 №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено суттєві зміни до ПК України за якими пункт 140.4. статті 140 ПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 140.4.4 пункту 140.4. статті 140 ПК України в редакції Закону від 16.01.2020 №466-IX, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення цього підпункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Законом України від 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01.01.2022, внесено зміни до ПК України за якими підпункт 140.4.4 пункту 140.4 викладено в такій редакції:

Фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника (крім великих платників податків) минулих податкових (звітних) років.

Великі платники податків зменшують фінансовий результат до оподаткування на частину суми від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років до повного його погашення у такому порядку.

Великі платники податків мають право зменшувати фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду (прибуток, збиток або нульове значення) не більше ніж на 50 відсотків непогашеної суми від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років.

Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років, не погашена позитивним значенням об`єкта оподаткування податкового (звітного) року, зменшує фінансовий результат до оподаткування (прибуток, збиток або нульове значення) майбутніх податкових (звітних) періодів у розмірі не більше 50 відсотків такої непогашеної суми до її повного погашення.

Якщо непогашена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років становить не більше 10 відсотків позитивного значення об`єкта оподаткування податкового (звітного) періоду, обрахованого відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу без урахування непогашеного від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років, така сума від`ємного значення зменшує фінансовий результат до оподаткування цього податкового (звітного) періоду в повному обсязі.

Положення цього підпункту застосовуються з урахуванням пунктів 3 та 42 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту погашеними вважаються суми від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років, для яких одночасно виконуються дві такі умови:

а) ці суми були включені до розрахунку об`єкта оподаткування майбутніх податкових (звітних) періодів;

б) за рахунок цих сум було зменшено позитивне значення об`єкта оподаткування (прибуток) відповідних податкових (звітних) років, обраховане відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу без урахування непогашеного від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років

Судом встановлено, що станом на 01.01.2022 позивач не відносився до великих платників податків.

Таким чином, протягом всього строку, охопленого податковою перевіркою 01.07.2017 по 31.03.2024, на позивача поширювалася норма, за якою «фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника минулих податкових (звітних) років».

Зазначена норма є імперативною і не передбачає права чи можливості контролюючих органів не враховувати при визначенні грошового зобов`язання з податку на прибуток зменшення фінансового результату до оподаткування на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідач при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток наростаючим підсумком, а також при визначення грошових зобов`язань з податку на прибуток повинен був врахувати задеклароване позивачем в податковій декларацій з податку на прибуток підприємств за 2017 рік від`ємне значення об`єкта оподаткування в сумі -815 956 947 грн.

Протиправне неврахування відповідачем положень підпункту 140.4.2. пункту 140.4. статті 140 ПК України чи в подальшому підпункту 140.4.4 пункту 140.4. статті 140 ПК України за якими фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника минулих податкових (звітних) років призводить до суттєвого спотворення показників об`єкта оподаткування та сум грошових зобов`язань з податку на прибуток, що свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень від 30.08.2024 № 2 та № 2.

Як свідчать матеріали справи, в Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2019 рік позивач задекларував різниці, на які зменшується фінансовий результат в рядку 3.2.1. додатка «Сума процентів, зменшена щорічно на 5 відсотків, яка збільшила фінансовий результат до оподаткування минулих періодів (пункт 140.3 статті 140 розділу III Податкового кодексу України)» 127 763 329 грн.

Також, позивачем задекларувано різниці, на які зменшується фінансовий результат в рядку 3.2.1. додатка «Сума процентів, зменшена щорічно на 5 відсотків, яка збільшила фінансовий результат до оподаткування минулих періодів (пункт 140.3 статті 140 розділу III Податкового кодексу України)» в сумі 6 124 413 грн. за 2020 рік та 45 271 706 грн. за 2021 рік.

Як випливає з додатку 9 до акта перевірки, відповідачем знято при визначення об`єкта оподаткування різниці, на які зменшується фінансовий результат в рядку 3.2.1. додатка «Сума процентів, зменшена щорічно на 5 відсотків, яка збільшила фінансовий результат до оподаткування минулих періодів (пункт 140.3 статті 140 розділу III Податкового кодексу України)» в загальній сумі 146 644 367 грн., в тому числі за 2019 рік - 127 763 329 грн, за 2020 рік - 6 124 413 грн. та за 2021 рік 12 666 625 грн.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з такого.

За змістом пункту 140.3 статті 140 ПК України, проценти, які перевищують суму обмеження, визначеного пунктом 140.2 цієї статті, які збільшили фінансовий результат до оподаткування, зменшують фінансовий результат до оподаткування майбутніх звітних податкових періодів у сумі, зменшеній щорічно на 5 відсотків від суми процентів, що залишилися не врахованими у зменшення фінансового результату до оподаткування, з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 140.2 цієї статті.

Судом встановлено, що позивач у Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2015 рік в розділі різниці, на які збільшується фінансовий результат в рядку 3.1.1. задекларував суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів (пункт 140.2 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України) в розмірі 119 378 859 грн.

Судом також встановлено, що позивач в Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітний 2016 рік в розділі різниці на які збільшується фінансовий результат в рядку 3.1.1. задекларував суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів (пункт 140.2 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України) в розмірі 104 895 758 грн.

Обидва цих показника мали вплив на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 та 2016 роки відповідно.

Зазначені показники утворилися за період діяльності позивача в 2015 та 2016 роках, не охоплювалися податковою перевіркою за результатами якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. На формування цих показників не має вплив ненадання позивачем до перевірки первинних та інших документів за період з 01.07.2017 по 31.03.2021, оскільки такі показники були сформовані за результатами діяльності та документів позивача в період 2015-2016 років.

З огляду на те, що позивач в 2015, 2016 роках задекларував різниці, на які збільшується фінансовий результат в рядку 3.1.1. Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств «Сума перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів (пункт 140.2 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)», позивач в силу приписів пункту 140.3 статті 140 ПК України має право на зменшення фінансового результату до оподаткування майбутніх звітних податкових періодів у сумі, зменшеній щорічно на 5 відсотків від суми процентів, що залишилися не врахованими у зменшення фінансового результату до оподаткування, з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 140.2 цієї статті.

Передбачене право позивача на зменшення фінансового результату до оподаткування відповідно до приписів пункту 140.3 статті 140 ПК України є нормативно встановленим, по суті автоматичним, випливає з декларування позивачем різниць на які збільшується фінансовий результат в рядку 3.1.1. Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за період 2015 та 2016 роки, які не охоплювалися податковою перевіркою.

Передбачене право позивача на зменшення фінансового результату до оподаткування відповідно до приписів пункту 140.3 статті 140 ПК України не пов`язане з жодною господарською операцією за перевіряємий період з 01.07.2017 по 31.03.2024.

Ненадання позивачем до перевірки документів за період з 01.07.2017 по 31.03.2021 ніяким чином не впливає на формування показників в рядку 3.1.1. Додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за період 2015 та 2016 роки, а також не впливає на право позивача на зменшення фінансового результату до оподаткування відповідно до приписів пункту 140.3 статті 140 ПК України.

Отже, відповідачем неправомірно знято при визначення об`єкта оподаткування різниці, на які зменшується фінансовий результат в рядку 3.2.1. додатка «Сума процентів, зменшена щорічно на 5 відсотків, яка збільшила фінансовий результат до оподаткування минулих періодів (пункт 140.3 статті 140 розділу III Податкового кодексу України)» в загальній сумі 146 644 367 грн., в тому числі за 2019 рік - 127 763 329 грн, за 2020 рік - 6 124 413 грн. та за 2021 рік 12 666 625 грн.

З огляду на зазначені вище обставини в їх сукупності, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах - І квартал 2024 на суму 618 887 660 грн. та податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств в загальній сумі 241 708 629 грн., в тому числі за основним платежем 206 681 556 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 35 027 073 грн. не враховано задекларовані позивачем показники від`ємного значення об`єкта оподаткування платника минулих податкових (звітних) років, не неправомірно знято при визначення об`єкта оподаткування різниці, на які зменшується фінансовий результат, а сам акт перевірки та його додатки містять математичні та логічні суперечності, що свідчить неправильний розрахунок відповідачем суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та грошового зобов`язання з податку на прибуток.

Разом з тим суд констатує, що податкові повідомлення-рішення від 30.08.2024 № 2 та № 2 є взаємопов`язаними та не можуть оцінюватися окремо, стосуються визначення об`єкта оподаткування та грошового зобов`язання з податку на прибуток за період з 01.07.2017 по 31.03.2024, а враховуючи, що визначення об`єкта оподаткування та грошового зобов`язання з податку на прибуток здійснюється наростаючим підсумком від одного податкового періоду до іншого, зміна будь-якого показника об`єкта оподаткування в одному звітному періоді тягне за собою необхідність перерахунку та визначення об`єкта оподаткування та наявності чи відсутності грошових зобов`язань з податку на прибуток в наступних звітних періодах. Зважаючи на це, суд не може виокремити чи ідентифікувати недійсні частини податкових повідомлень-рішень від 30.08.2024 № 2 та № 2.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3. статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За змістом частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06 лютого 2018 у справі № 826/15139/16 дійшов до наступного висновку: "Суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про те, що відповідач невірно розрахував суму податкового зобов`язання, яке було визначено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Колегія відхиляє доводи заявника касаційної скарги щодо виникнення у позивача податкового обв`язку зі сплати податку на землю, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях міститься висновок про наявність у позивача цього обов`язку. Спірне рішення відповідача скасоване не через висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання. … Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення".

Суд також враховує висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 28.03.2023 по справі № 260/433/19, де зазначено, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.

Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява N 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі " Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.94 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо питання розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивачем, у тексті позовної заяви, було заявлено про вирішення питання про судові витрати, зокрема щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, у передбачений частиною 7 статті 139 КАС України строк питання про судові витрати буде вирішено після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у разі надходження до суду в передбаченому процесуальним законом порядку заяви позивача про винесення додаткового рішення з доказами, які підтверджують понесені ним судові витрати.

При ухваленні рішення по суті позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 280, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "СКОВОРОДА ІНВЕСТ" (04070, місто Київ, вулиця Спаська, будинок 30; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.08.2024 № 2 та № 2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю " СКОВОРОДА ІНВЕСТ " понесені останнім судові витрати у розмірі 30 280, 00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.