Справа № 320/34189/24
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 квітня 2026 року м. Київ № 320/34189/24

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., розглянувши клопотання Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи у порядку загального позовного провадження або у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні та залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСІОМА-БУД»

до Головного управління ДПС у Київській області,

Державної податкової служби України,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АКСІОМА-БУД» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області та Державної податкової служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №10323864/43218842 від 05.01.2024.

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ТОВ "Аксіома - Буд" №1 від 17.08.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами опрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ч. 4 ст. 257 КАС України).

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. (ч.3 ст. 257 КАС України).

Враховуючи предмет спору, заявлений позивачем в межах даного спору та норми законодавства, суд зазначає, що дана справа не визначена у переліку частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, який імперативно передбачає розгляд деяких категорій справ за правилами загального провадження.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи, суд вважає, що вказаний спір може бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заявник у заяві не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Крім того, заявник не пояснив, у чому полягає складність предмету доказування, яка має визначатися судом як вирішальна обставина для призначення розгляду справи у судовому засіданні.

Частинами першою, восьмою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що сторони не обмежені у праві подання до суду доказів, які стосуються предмету спору, подання до суду письмових пояснень, заяв та клопотань яким буде надана відповідна правова оцінка.

Водночас, зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Оскільки, суд вважає необґрунтованим та немотивованим клопотання відповідача щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання, у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін слід відмовити.

Що стосується залишення позовної заяви без руху, суд звертає увагу на таке.

Суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 18 Кодекс адміністративного судочинства України юридичні особи зобов`язані зареєструвати електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».

Водночас, наведена норма встановлює обов`язок щодо способу здійснення процесуальної комунікації, однак не визначає самостійних процесуальних наслідків у вигляді залишення позовної заяви без руху, її повернення чи залишення без розгляду у разі відсутності такого електронного кабінету.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у цьому провадженні представляє уповноважений представник, який має зареєстрований електронний кабінет та здійснює подання і отримання процесуальних документів через підсистему «Електронний суд», що забезпечує належну реалізацію процесуальних прав позивача та належний обмін документами між учасниками справи і судом.

За таких обставин, формальна відсутність електронного кабінету безпосередньо у юридичної особи не призвела до порушення прав інших учасників справи, не ускладнила розгляд справи та не перешкоджає здійсненню судом правосуддя у цій справі.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на недопустимості надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм, зокрема зазначаючи, що процесуальні вимоги не повинні тлумачитися та застосовуватися у спосіб, який унеможливлює реалізацію права на судовий захист за відсутності реального порушення прав інших учасників справи чи перешкод для здійснення правосуддя.

Суд також враховує, що відповідно до завдання адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має забезпечити ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб, а відтак застосування надмірно формального підходу щодо оцінки наявності електронного кабінету як безумовної підстави для обмеження доступу до суду суперечило б як зазначеному завданню, так і принципу доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо відсутності у позивача електронного кабінету як підстави для застосування негативних процесуальних наслідків є формальними, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 243, 248, 257, 260, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та у порядку загального позовного провадження, а також про залишення позовної заяви без руху - відмовити.

2. Копію ухвали суду надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Панова Г. В.