Справа № 160/9005/26
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 квітня 2026 року Справа 160/9005/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши в м. Дніпрі матеріали позовної заяви Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (далі позивач) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № Ю-554-46 від 11.03.2025 року протиправною;

- скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № Ю-554-46 від 11.03.2025 року на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафу та пені у розмірі 243396611,30 грн.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача, яке є предметом оскарження.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/9005/26 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2026 становить 3328 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у ст.4 Закону №3674-VI.

Згідно із приписами ст.4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем оскаржено індивідуально-правовий акт. Втілення такого оскарження в дві окремі вимоги, якими такий акт визнається спочатку протиправним, а потім скасовується, не змінює природи позову. На підставі вказано посилання позивача на наявність у позові також позовної вимоги немайнового характеру судом відхилені.

Так, за п. 2 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визнання індивідуального правового акту протиправним та його скасування є єдиним способом захисту.

Отже, позивачем заявлено 1 позовну вимогу майнового характеру.

Ціна позову складає 243 396 611,30 грн розмір вимоги, що є предметом оскарження. Отже, судовий збір підлягає сплаті за максимальною ставкою судового збору 33280,00 грн.

В порушення вказаних нормативних положень до позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору.

Позивачем подано заяву про відстрочення сплати судового збору та зменшення його розміру.

Вирішуючи таку заяву суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В нормі частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України відсилання до норм Закону №3674-VI передбачене лише щодо звільнення від сплати судового збору. Це означає, що відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 року у справі №990/263/23.

Позивач в обґрунтування свого клопотання посилався на власний майновий стан, запровадження простою, соціально-економічне становище держави, збройну агресію проти України та ракетні обстріли підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 77 кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Законодавець у вищевикладених нормативних положеннях передбачив застосування пільг щодо сплати судового збору за результатом врахування майнового стану особи. Такий спосіб правового врегулювання свідчить, що недостатнім є посилання на збитковість суб`єкта господарювання, оскільки законодавець передбачив пільгу не відносно показників прибутковості, натомість спрямував правозастосування на оцінку майнового стану в цілому.

Як наслідок, сам по собі факт збитковості позивача не є самодостатньою підставою для застосування пільг щодо сплати судового збору.

В даній справі збитковість позивача підтверджується, однак надані фінансові документи вказують на наявність доходів, а також таких статей видатків як оплата праці, відрахування на соціальні заходи, інші операційні витрати.

Відповідно, позивач в даній справі має обов`язок довести, що розмір судового збору 33280,00 грн дійсно не може бути ним сплачений, наприклад, обґрунтувавши здійснення поточних видатків виключно на витрати, які є визначальними для збереження підприємства, відсутність коштів на рахунках і тд. Наявні ж відомості вказаного не підтверджують, при цьому є неповними. Слід звернути увагу і на те, що позивач власними діями не забезпечив застосування до нього понижуючого коефіцієнту до ставки судового збору для звернення до суду через підсистему «Електронний Суд», тобто сам не вжив заходів, які повною мірою залежать від нього та самі по собі надали б результат, про який просить позивач (зменшення ставки судового збору на 20%). Адже як позивач, так і представник позивача мають зареєстровані Електронній кабінети.

Також позивач посилався на документи з грифом "таємно" як на підтвердження негативного впливу наслідків воєнних дій в Україні на його фінансове становище. Водночас, законодавством не передбачено "заочної" оцінки фінансового стану позивача для цілей звільнення від сплати судового збору. Ненадання позивачем доказів зумовлює виключно неврахування обставин, які мав би підтвердити такий доказ.

В свою чергу фінансові документи позивача свідчать про наявність коштів на рахунках у банках (згідно балансу на 01.01.2026 року - 3789363,00 тис грн).

Доводи щодо соціально-економічного становище держави є нерелевантними, оскільки ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України прямо спрямовує суд на оцінку майнового стану позивача. Як наслідок, соціально-економічний стан держави для позивача як державного підприємства хоча і може мати вплив, однак в будь-якому разі буде втілений в майновому стані позивача, а тому самостійним фактором, який підлягає врахуванню, бути не може.

Отже, наявні матеріали справи не дають підстав вважати клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та зменшення його розміру обґрунтованим через недоведення належним чином майнового стану позивача такого рівня, за якого сплата судового збору в даній справі у повному розмірі та під час подання позовної заяви являла б собою надмірне обтяження для позивача. Натомість обставини справи свідчать про невикористання позивачем правових механізмів, які є підставою для зменшення розміру судового збору, що відповідним чином характеризує дійсне становище позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як зазначає сам позивач, рішення ДПС України за результатом процедури адміністративного оскарження від 09.04.2025 року він отримав 15.04.2025 року. Це підтверджується і накладеними від цієї дати резолюціями.

Отже, строк звернення до суду складає три місяці і обчислюється з 16.04.2025 року, а тому спливає 16.07.2025 року. В свою чергу цей позов подано 08.04.2026 року (дата здачі документів на пошту).

Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої позивач зазначає, що він є важливим підприємством, яке діє в умовах воєнного стану, в т.ч. на підприємстві оголошено простій.

Суд зауважує, що сам по собі факт простою на підприємстві ще не свідчить про його неможливість звернутися до суду. Ступінь впливу простою на можливість позивача своєчасно звернутися з позовом до суду підлягає окремому підтвердженню. Зокрема, сам позивач в період простою реалізував право на оскарження спірної вимоги в адміністративному порядку, що підтверджує його спроможність реалізовувати свої права у спірних правовідносинах. Більш того, ця обставина підтверджує, що у позивача в наявності і сформована позиція щодо суті спірних правовідносин, в зв`язку з чим суд критично оцінює посилання на простій, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду.

Більш того, в період з березня 2025 року позивач звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними заявами понад 60 разів, які рівномірно розподілені в межах такого періоду, що свідчить про непов`язаність стану простою зі спроможністю позивача звертатися до суду за захистом своїх прав.

В цьому ж аспекті суд оцінює і доводи позивача щодо обставин діяльності в умовах воєнного стану вплив такої обставини окремо не підтверджений, а наявні матеріали справи свідчать про відсутність такого впливу за рахунок адміністративного оскарження спірної вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 133, 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про відстрочення сплати судового збору та зменшення його розміру відмовити.

Позовну заяву Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- квитанцію про сплату судового збору в сумі 33280,00 грн за наступними реквізитами: "Отримувач коштів: УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р./22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача -№UA4004632, код класифікації доходів бюджету - 22030101. Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа);

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко