Справа № 400/12476/25
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2026-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 400/12476/25

адміністративне провадження № К/990/13740/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ ГРОУ» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ ГРОУ» звернулося до суду з позовом Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.11.2025 у справі №400/12476/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ ГРОУ» повернув позивачу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.12.2025 ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №400/12476/25 скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, 26.03.2026 звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25 та залишити в силі ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №400/12476/25.

При поданні касаційної скарги скаржник також заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження спірного у цій справі судового рішення та навів підстави, що зумовили пропуск визначеного статтею 329 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуального строку звернення до суду. Зокрема, контролюючий орган послався на наступні обставини: своєчасність подання касаційної скарги у цій справі при первинному зверненні до суду; постановлення Верховним Судом ухвали про повернення раніше поданої відповідачем касаційної скарги із роз`ясненням щодо наявності у останнього права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

Свої доводи скаржник аргументував тим, що вперше Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у справі №400/12476/25 з дотриманням встановленого КАС України процесуального строку, яку Верховний Суд ухвалою від 02.02.2026 залишив без руху, надавши скаржнику десятиденний строк для усунення виявлених недоліків. Підставою для залишення касаційної скарги без руху слугувало те, що скаржник до касаційної скарги не додав документ про сплату судового збору.

Ухвалою від 25.02.2026 Верховний Суд задовольнив клопотання Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про продовження процесуального строку на усунення недоліків касаційної скарги у справі №400/12476/25 та продовжив скаржнику строк для виконання вимог ухвали від 02.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвалою від 18.03.2026 Верховний Суд касаційну скаргу повернув відповідачу з підстав неусунення ним недоліків касаційної скарги щодо надання до суду документа про сплату судового збору.

Далі, за змістом клопотання, скаржник наголосив на належній реалізації ним права на звернення до суду та зазначив на відсутність зловживання процесуальними правами з боку контролюючого органу, що підтверджується оперативним повторним зверненням до суду у найкоротші строки після повернення попередньо поданої касаційної скарги останньому. Це, на думку відповідача, свідчить про наявність об`єктивних обставин, які зумовлюють поновлення відповідного процесуального строку.

Керуючись положеннями КАС України, скаржник просив урахувати зазначені ним у клопотанні обставин як поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд ухвалою від 01.04.2026 визнав їх неповажними, у зв`язку з чим подану контролюючим органом касаційну скаргу залишив без руху, запропонувавши скаржнику в десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду обґрунтовану заяву (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку, якщо такі є, з доданням до неї (нього) доказів на підтвердження вказаних у заяві (клопотанні) обставин.

Окрім того, у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам частини четвертої статті 330 КАС України, суд запропоновував скаржнику, у визначений в цій же ухвалі строк, усунути недоліки касаційної скарги та подати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 3328,00грн.

Тобто, залишаючи подану контролюючим органом касаційну скаргу без руху, з-поміж іншого, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що строк на касаційне оскарження було пропущено з поважних причин, оскільки, на переконання суду, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтування та доводи не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, які унеможливлювали своєчасне вчинення процесуальних дій з касаційного оскарження спірного у цій справі судового рішення.

В цій же ухвалі суд роз`яснив скаржнику наслідки невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

У зв`язку з наявністю у Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України офіційної електронної адреси та електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 01.04.2026 була направлена останньому в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» електронний документ (ухвала суду від 01.04.2026) була доставлена за допомогою підсистеми «Електронний суд» в електронний кабінет Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України 02.04.2026 о 05:30год.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху Головним управлінням ДПС у м. Києві, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України, 10.04.2026 до Верховного Суду подано клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови, ухваленої у цій справі.

Доводячи необхідність поновлення строку на касаційне оскарження відповідач повторно наголошує, що контролюючий орган виключно з об`єктивних причин, які повністю незалежали від волі останнього (відсутність належного бюджетного фінансування), був позбавлений можливості своєчасно й в повному обсязі сплатити судовий збір при поданні касаційної скарги вперше. Скаржник просить урахувати належну реалізацію ним права на касаційне оскарження спірного у цій справі судового рішення при первинному зверненні до суду та відсутність з боку контролюючого органу зловживання процесуальними правами, яке полягає у зверненні скаржника до суду з метою оскарження спірного в цій справі судового рішення у найкоротші строки після постановлення судом ухвали про повернення касаційної скарги заявнику.

Як висновок, керуючись положеннями КАС України, контролюючий орган просить визнати поважними підстави пропуску ним строку на касаційне оскарження та не позбавляти Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України в праві на доступ до правосуддя.

Разом з тим, оцінивши доводи наведені контролюючим органом у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження спірного у цій справі судового рішення, поданому на виконання вимог ухвали від 01.04.2026 про залишення касаційної скарги без руху, Верховний Суд установив, що обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження, скаржник зазначив причини попуску процесуального строку аналогічні тим, що були наведені ним при зверненні до суду з касаційною скаргою та які судом було визнано неповажними. Інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку касаційного оскарження Головним управлінням ДПС у м. Києві, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України не вказано; належних, достовірних та достатніх доказів до клопотання не додано.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним Кодексом строк.

Відповідно до частин першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За змістом частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу вищенаведених положень убачається, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до статті 44 КАС України всі учасники справи мають однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, а тому маючи намір добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження судового рішення, скаржник повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховним Судом установлено та підтверджено матеріалами касаційного провадження, що касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25 Головним управлінням ДПС у м. Києві, утвореним як відокремлений підрозділ ДПС України, подано до Верховного Суду 26.03.2026, тоді як останнім днем звернення до суду касаційної інстанції у межах установленого законом строку було 23.01.2026.

Наведена процесуальна поведінка контролюючого органу не свідчить про намір добросовісної реалізації особою свого права на касаційне оскарження, а також про дотримання вимог процесуального закону, зокрема щодо строку подання касаційної скарги, унормованого статтею 329 КАС України.

Невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну та не надає особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору не можуть вважатися достатньою підставою для задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору. Невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень та систематичне невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» органам державної податкової служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи податкової служби є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Статтею 330 КАС України унормовано, що однією з вимог касаційної скарги є надання документа про сплату судового збору.

Отже, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Приведення касаційної скарги у відповідність до вимог статті 330 КАС України, зокрема в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, а також надання доказів сплати судового збору, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується із судовими рішеннями. Для виконання такого обов`язку процесуальним законом установлено достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення або з дня отримання його копії.

Водночас, на підтвердження доводів, викладених у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним регулярних та послідовних дій спрямованих на сплату судового збору за подання касаційної скарги саме у цій справі, починаючи з 25.12.2025. Зокрема, до суду не подано доказів звернення до органів податкової служби вищого рівня або до органів казначейської служби з обґрунтуванням необхідності касаційного оскарження судового рішення конкретно у справі №400/12476/25 та отримання відповідного фінансування, як і доказів неухильного виконання контролюючим органом процесуальних обов`язків щодо оформлення касаційної скарги відповідно до вимог КАС України.

Також відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності об`єктивних перешкод, які унеможливлювали реалізацію ним права на звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі, оформленою відповідно до вимог статті 330 КАС України, у найкоротший строк після постановлення Верховним Судом ухвали від 18.03.2026 про повернення попередньо поданої касаційної скарги з підстав неусунення недоліків, що стали підставою для її залишення без руху.

Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Натомість, у клопотанні поданому відповідачем на виконання вимог ухвали від 01.04.2026 про залишення касаційної скарги без руху, останнім не зазначено об`єктивних причин, які позбавляли контролюючий орган можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність з положеннями частини четвертої статті 330 КАС України та подати касаційну скаргу з дотриманням визначеного статтею 329 КАС України процесуального строку на касаційне оскарження.

Враховуючи те, що встановлений строк касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25 закінчився 23.01.2026, а також факт звернення відповідача до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою вперше без виконання процесуального обов`язку щодо сплати судового збору, для обґрунтування поважності пропуску строку касаційного оскарження, контролюючому органу слід було надати докази вчинення активних дій з метою виконання процесуального обов`язку зі сплати судового збору, та які б свідчили, що контролюючий орган дійсно бажає реалізувати своє право на касаційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

Однак, таких доказів відповідачем не надано.

Судовий збір за подання касаційної скарги так і продовжує бути несплаченим.

Така процесуальна поведінка, на переконання Верховного Суду, не свідчить про намір добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження спірного судового рішення та про забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону визначеного статями 329 та 330 КАС України.

Усталеною є позиція Верховного Суду, що питання оцінки поважності причин пропуску строку через невиконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення скаржнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру й не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Факт попереднього звернення відповідача до суду з касаційною скаргою у встановлений законом строк також не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду з повторно поданою касаційною скаргою, оскільки, надання особі, яка бере участь у справі права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою, не звільняє таку особу від дотримання встановленого законом строку на подання касаційною скарги та не передбачає можливості у зв`язку з цим свавільно розпоряджатися часом на касаційною оскарження.

Обставини невідкладного подання касаційної скарги у цій справі, зокрема, після її останнього повернення, недостатні для підтвердження поважності причин пропуску строку, адже скаржник, маючи намір реалізації наданого йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків, у тому числі, щодо строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Покликання скаржника на гарантоване йому національним законодавством право на доступ до правосуддя, у даному випадку Верховний Суд вважає неприйнятним, оскільки право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального закону щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Ураховуючи зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що у даному випадку пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з причин суб`єктивного характеру, які повністю залежали від волевиявлення суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ ДПС України. Дотримання вимог статей 328 і 330 КАС України є процесуальним обов`язком особи, яка звертається з касаційною скаргою. Повторне звернення скаржника з касаційною скаргою на рішення суду, яке набрало законної сили, без дотримання часових меж, визначених статтею 329 КАС України та з недоліками, які слугували підставою для повернення вперше поданої відповідачем касаційної скарги останньому (ненадання документа про сплату судового збору), свідчить про намагання скаржника домогтися поновлення строку на касаційне оскарження без належних правових підстав. Такі дії фактично спрямовані на уникнення процесуальних обмежень та нівелювання принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства та допустимості касаційного перегляду.

Таким чином, зазначені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження не визнаються Верховним Судом поважними, оскільки вони не є такими, що не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судові рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд не вбачає підстав для визнання, зазначених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Також, Верховний Суд зазначає, що за відсутності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з причин визнання, викладених відповідачем у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, підстав пропуску такого строку неповажними, Верховний Суд не оцінює клопотання контролюючого органу про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги щодо надання доказів сплати судового збору або відстрочення такої спати з точки зору наведення обґрунтувань необхідності такого продовження/відстрочення.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Ураховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за поданою у цій справі касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про поновлення строку касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №400/12476/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ ГРОУ» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова