Справа № 640/19786/19
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року
за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва»
до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві
про визнання протиправною та скасування постанови,
У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві, в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову №178 від 26 вересня 2019 року про накладення на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» штрафу в розмірі 5067742,50 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року скасовано. Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» задоволено.

Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі №640/19786/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві 15 грудня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» з касаційною скаргою до Верховного Суду. У касаційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі №640/19786/19 Судом встановлено, що скарга Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві не відповідає положенням частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки скаржником не було додано документа про сплату судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві залишено без руху та встановлено заявнику десятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали, протягом якого особа має надати суду документ про сплату судового збору.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 26 грудня 2025 року о 18:50.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року продовжено процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для надання документа про сплату судового збору.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 11 березня 2026 року о 19:24.

Станом на 17 квітня 2026 року вимоги ухвали Верховного Суду від 25 грудня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано, жодних заяв (клопотань) про усунення недоліків, продовження процесуального строку, звільнення або відстрочення сплати судового збору до Суду надано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржник, діючи добросовісно та розсудливо, був зобов`язаний не лише виконати вимоги ухвали суду щодо усунення недоліків касаційної скарги, а й, у разі неможливості їх своєчасного виконання, принаймні повідомити суд про причини такої неможливості та вчинити відповідні процесуальні дії, зокрема звернутися із заявою про продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору. Жодних таких дій скаржник не вчинив.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2026 року касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві повернуто особі, яка її подала, оскільки скаржник не усунув недоліки зі сплати судового збору у встановлений судом строк.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Крім того, згідно з пунктом 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Отже, особа, яка подала касаційну скаргу, після залишення її без руху зобов`язана у встановлений судом строк усунути виявлені недоліки, зокрема подати документ про сплату судового збору, якщо такий обов`язок визначений ухвалою суду.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Водночас відповідно до частини другої цієї статті суд може визнати зловживанням процесуальними правами лише такі дії, які з урахуванням конкретних обставин справи суперечать завданню адміністративного судочинства.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на обов`язку суду вживати заходів з метою реалізації принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві. Так, згідно з частиною четвертою статті 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У цьому контексті слід згадати Рекомендацію R(84)5 Комітету міністрів державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення судової системи від 28 лютого 1984 року (Рекомендація R(84)5), та Рекомендацію R(95)5 Комітету міністрів державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних або комерційних справах від 07 лютого 1995 року (Рекомендація R(95)5).

Зокрема, у Рекомендації R(84)5 констатується, що деякі норми судочинства, прийняті державами-членами, можуть стати перешкодою ефективного здійснення правосуддя, оскільки ними можуть іноді зловживати або маніпулювати для затягування судового розгляду; потрібно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш швидких форм судочинства та захистити їх від зловживань або затримок, зокрема, наділивши суд повноваженнями вести судочинство більш ефективно. У зазначеному документі визначено такі принципи судочинства, спрямовані на вдосконалення судової системи: 1) судочинство зазвичай має складатися не більше ніж із двох судових засідань; суд повинен уживати заходів щодо того, щоб усі дії, необхідні для проведення другого засідання, застосовувалися своєчасно, не допускаючи затримки; 2) стосовно будь-якої сторони повинні застосовуватися санкції, якщо вона, отримавши судове повідомлення, не вчинить процесуальних дій у строки, встановлені законом або судом; 3) коли сторона подає явно необґрунтований позов, суд повинен мати повноваження приймати рішення у справі на основі спрощеної процедури і, якщо це необхідно, накладати на цю сторону штраф або виносити рішення про відшкодування збитків іншій стороні; 4) коли сторона під час судового розгляду поводиться недобросовісно та явно порушує процедуру з очевидною метою затягнути розгляд справи, суд повинен мати повноваження або негайно прийняти рішення по суті, або застосувати такі санкції, як, наприклад, накласти штраф, зобов`язати відшкодувати збитки або позбавити права на процесуальні дії; в особливих випадках суд повинен стягувати з адвоката судові витрати.

У статті 4 Рекомендації R(95)5 визначено заходи щодо запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Зокрема зазначається, що для запобігання будь-яким зловживанням системою або процедурою оскарження державам слід передбачити можливість прийняття деяких або всіх таких заходів: вимагати від осіб, які подають скаргу, на ранньому етапі, зазначення розумних підстав для своїх скарг; дозволити суду другої інстанції відхиляти відповідно до спрощеної процедури (наприклад, без інформування про це іншої сторони) будь-які скарги, що видаються йому явно необґрунтованими, нерозумними або поданими з наміром дошкулити; у цих випадках суд також може впливати на особу за допомогою таких санкцій, як накладення штрафу; коли вимушені затримки виникають із вини однієї зі сторін, вимагати від цієї сторони покриття додаткових витрат, зумовлених затримкою.

Колегія суддів наголошує, що недобросовісне користування процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків негативно впливають на належне здійснення правосуддя, процесуальну дисципліну учасників справи та авторитет суду.

У рішеннях ЄСПЛ уже сформувалася стала практика щодо порядку здійснення принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами в судовому процесі. Зокрема, у деяких рішеннях ЄСПЛ указує на пряме застосування статті 17 Конвенції у таких випадках: якщо заявник, по суті, прагне використати основне положення Конвенції як основу для права здійснювати будь-яку дію або будь-яку діяльність, спрямовану на знищення будь-яких прав і свобод, закріплених у Конвенції, Суд застосовує статтю 17 і відхиляє подану скаргу як несумісну ratione materiae з положеннями Конвенції відповідно до пунктів 3 і 4 статті 35; Суд може застосувати статтю 17 за власною ініціативою та оголосити заяву неприйнятною de plano (рішення у справах «Norwood v. the United Kingdom», заява №23131/03; «Belkacem v. Belgique», заява №34367/14, пункти 33-36; «Witzsch v. Germany» (№2), заява №7485/03; «Roj TV A/S v. Denmark», заява №24683/14, пункт 30).

Крім того, ЄСПЛ у справі «Zambrano v. France» зазначив, що положення статті 17 Конвенції також покликані захищати механізм Конвенції, коли право на індивідуальну заяву використовується у спосіб, спрямований не на захист порушеного права, а на свідомий підрив системи Конвенції та перешкоджання нормального функціонування Суду; у цій справі Суд визнав таку поведінку зловживанням правом на індивідуальну заяву у значенні пункту 3 (a) статті 35 Конвенції (ухвала щодо прийнятності у справі «Zambrano v. France», заява №41994/21, пункти 36- 38).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у разі виявлення зловживання процесуальними правами суд зобов`язаний ужити заходів, спрямованих на попередження та/або протидію такому зловживанню, що зумовлено необхідністю: а) захисту процесуальних прав інших сторін, зокрема, щодо розгляду та вирішення справ у «розумні строки»; б) забезпечення дотримання всіма учасниками справи обов`язку виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; в) захисту довіри до суду, професійності та авторитету суддів; г) забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, вирішення справи, а також винесення рішення за умови правильного застосування норм матеріального права, дотримання норм процесуального права; ґ) забезпечення виконання учасниками судового процесу всіх процесуальних обов`язків, визначених законом або судом, водночас учасники справи також повинні мати активну позицію щодо інформування суду про виявлені випадки зловживання процесуальними правами іншими учасниками з викладенням відповідних доводів і наданням доказів.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 КАС України до проявів зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві належить подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

В цілому наведений у частині другій статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесено на розсуд суду, що розглядає справу.

Колегія суддів враховує, що суспільна небезпека зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві полягає у тому, що дії (бездіяльність), які становлять зміст такого зловживання правом, спричиняють настання негативних наслідків, що можуть проявлятися для учасників справи у недосягненні судом завдань адміністративного судочинства, визначених у частині першій статті 2 КАС України, та для суду та всієї судової системи - у зниженні рівня довіри до судової гілки влади, у поставленні під сумнів професійності та авторитету суддів. Крім того, зловживання процесуальними правами у формі подання безпідставних апеляційних та касаційних скарг має безпосередній вплив на збільшення бюджетних витрат на судову систему.

Колегія суддів наголошує, що основне призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це насамперед, у межах касаційного провадження конкретної справи сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування надалі всіма судами певної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права і таким чином, спрямувати судову практику в єдине та узгоджене правозастосування (вказати напрям, у якому у майбутньому слід здійснювати вибір та застосування правової норми).

Проте Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві грубо порушено свої процесуальні обов`язки щодо виконання процесуальних дій у встановлені законом строки, що призвело до безпідставного затягування вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження та в подальшому - до постановлення ухвали про повернення касаційної скарги у зв`язку з неусуненням її недоліків.

Згідно зі статтею 358 КАС України суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд установлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та строку, необхідного для їх виконання.

Вирішення питання щодо наявності правових підстав для постановлення окремої ухвали здійснюється виключно з ініціативи Суду, хоч повідомлена сторонами інформація може бути прийнята до уваги.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №9901/144/21.

Аналіз положень статті 249 КАС України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом суду.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №800/500/16 та ухвалі від 18 березня 2019 року у справі №200/4900/17.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №667 (далі - Положення №667) Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Положення №667 Держпродспоживслужба з метою організації своєї діяльності забезпечує у межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання і протидії корупції і контроль за їх реалізацією в апараті Держпродспоживслужби, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління.

Положеннями підпунктів 1, 4, 9, 21 пункту 11 Положення №667 встановлено, що Голова Держпродспоживслужби очолює Держпродспоживслужбу, здійснює керівництво її діяльністю, представляє Держпродспоживслужбу у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями в Україні та за її межами; організовує та контролює виконання в апараті Держпродспоживслужби та її територіальних органах Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України; вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців і працівників апарату Держпродспоживслужби, керівників її територіальних органів, присвоює їм відповідно до законодавства ранги державних службовців, якщо інше не передбачено законом; дає у межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання державними службовцями і працівниками апарату Держпродспоживслужби та територіальних органів доручення.

Таким чином, встановлені Судом обставини свідчать про неналежне виконання Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві процесуальних обов`язків під час касаційного оскарження у справі №640/19786/19, що свідчить про наявність підстав для процесуального реагування шляхом постановлення окремої ухвали та направлення її Голові Держпродспоживслужби для вжиття належних організаційних заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли таким порушенням.

Аналогічний підхід щодо застосування статті 249 КАС України у разі зловживання процесуальними правами суб`єктом владних повноважень застосований в Окремій ухвалі від 23 вересня 2020 року у справі №809/295/17, від 13 вересня 2022 року у справі №320/1167/21 та від 23 червня 2023 року у справі №440/7433/21.

Керуючись статтями 3, 243, 249, 358 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Довести до відома Голови Держпродспоживслужби встановлені під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі №640/19786/19 факти неналежного виконання Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві процесуальних обов`язків, що призвело до неусунення недоліків касаційної скарги та її повернення, для вжиття належних організаційних заходів щодо усунення причин і умов, які цьому сприяли.

2. Про вжиті заходи повідомити Верховний Суд не пізніше одного місяця з моменту отримання окремої ухвали.

3. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа