Справа № 580/2726/26
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року справа № 580/2726/26
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Черкаського відділу Державної виконавчої служби у Черкаському районі Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Капшитара Володимира Олександровича від 24.02.2026 про відкриття виконавчого провадження № 80341508 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави штрафу в розмірі 102000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, а виконавче провадження відкрито не за місцем реєстрації боржника. Позивач звертає увагу, що за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача, як боржника у виконавчому провадженні № 80341508, у Черкаському районі, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у державного виконавця не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови від 24.02.2026 про відкриття виконавчого провадження № 80341508. За таких обставин приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання на підставі пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII.

Ухвалою від 23 березня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду визнав поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті та вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на позов від відповідача та пояснення від третьої особи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.

Суд встановив, що постановою від 14.10.2025 № ПС 001875 Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті наклало на Олексенка Віктора Івановича штраф у сумі 51000 грн за вчинення правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 122-2 КУпАП.

24.02.2026 державний виконавець Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрив виконавче провадження № 80341508 про стягнення з ОСОБА_1 102000 грн згідно постанови Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.10.2025 № ПС 001875.

Постанову від 24.02.2026 про відкриття виконавчого провадження позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Перелік вимог до виконавчого документа встановлює ст. 4 Закону № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII).

Аналіз зазначених норм вказує на те, що виконавчий документ, який не відповідає вимогам ст. 4 Закону № 1404-VIII повертається органом державної виконавчої служби стягувачу, без прийняття до виконання.

Суд встановив, що постанова Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.10.2025 № ПС 001875 містить відомості про особу, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення: ОСОБА_1 , керівник ПП «Укртрансхолод» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Суд встановив, що дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 24.01.2017. РНОКПП НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ДПІ у Черкаському районі ДПА. Зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 16.03.2026 № 2026/004141073.

Аналіз встановлених обставин вказує на те, що постанова Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.10.2025 № ПС 001875 містить суттєві невідповідності у відомостях про особу, яка притягується до відповідальності, такі як дата народження, РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання, що вказує на його не відповідність вимогам ст. 4 Закону № 1404-VIII.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що виконавчий документ, який не відповідає вимогам ст. 4 Закону № 1404-VIII, у відповідності до вимог п.6 ч.4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, підлягає поверненню стягувачу, без прийняття до виконання.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ст. 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу має бути направлена уповноваженим органом на її прийняття до правопорушника для забезпечення йому права добровільної сплати штрафних санкцій або оскарження. У свою чергу, у разі не сплати порушником у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню органами виконавчої служби.

Суд встановив, що відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження по ВП № 80341508 не містять жодних доказів вручення/направлення за адресою реєстрації позивача постанови від 14.10.2025 № ПС 001875, що стала підставою для відкриття вказаного ВП.

У матеріалах справи відсутні докази направлення Управлінням державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті постанови від 14.10.2025 № ПС 001875 за зареєстрованим місцем проживання позивача.

За таких обставин, суд зазначає про передчасність направлення Управлінням державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті постанови від 14.10.2025 № ПС 001875 для примусового виконання органами виконавчої служби та, як наслідок, про відсутність правових підстав для її виконання станом на час розгляду цієї справи.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що у спірних правовідносинах відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що направлений для виконання передчасно, необґрунтовано потягне за собою несприятливі для позивача наслідки встановлені Законом № 1404-VIII, що не відповідає принципу пропорційності встановленому ст. 2 КАС України.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку про необхідність визнання протиправною та скасування спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд також враховує інші аргументи позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Черкаського відділу Державної виконавчої служби у Черкаському районі Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Капшитара В.О. про відкриття виконавчого провадження № 80341508 від 24.02.2026 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 102000,00 грн.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );

2) відповідач Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (18008, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Вернигори, 4, );

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління державного нагляду (контролю) у Київській області та у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті (03113, м. Київ, просп. Берестейський, 57).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 13.04.2026.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК