Справа № 520/2941/26
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 квітня 2026 р. №520/2941/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Безлюдівської селищної ради Харківської області щодо не надання повної, точної та достовірної інформації на інформаційний запит №10 ОСОБА_1 від 02.02.2026;

2) зобов`язати Безлюдівську селищну раду Харківської області розглянути запит №10 про надання публічної інформації від 02.02.2026, надавши точну, повну та достовірну запитувану в ньому інформацію та документи відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації";

3) вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.02.2026 звернувся до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області із запитом №10 про надання публічної інформації щодо розміру грошових коштів, виплачених у 2025 році працівникам ради. Листом від 06.02.2026 року №03-18/03 відповідач повідомив про необхідність сплати 309,50 грн за виготовлення копій документів (72 аркуші) відповідно до рахунку-фактури №150 від 05.02.2026, у зв`язку з чим запитувану інформацію надано не було. Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки інформація про використання бюджетних коштів є публічною та повинна надаватися безоплатно, а виставлення рахунку без надання інформації свідчить про неналежний розгляд запиту.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надіслав через ЄСІТС "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, стверджуючи що запит позивача №10 від 02.02.2026 був розглянутий у встановлені законом строки, а листом від 06.02.2026 №03-18/03 позивачу повідомлено про необхідність відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк документів у зв`язку з обсягом запитуваної інформації понад 10 сторінок, у зв`язку з чим було сформовано рахунок-фактуру №150 від 05.02.2026 на суму 309,50 грн.

Представник позивача скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відповідь на відзив, в якій запитувана інформація про розмір виплат працівникам органу місцевого самоврядування є інформацією про використання бюджетних коштів та становить суспільний інтерес, тому не може бути обмежена в доступі, а виставлення рахунку за копіювання документів без надання інформації, у тому числі в електронному вигляді, свідчить про неналежний розгляд запиту та фактичне ненадання публічної інформації.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , має статус особи з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням Служби безпеки України в Харківській області.

02.02.2026 позивач звернувся до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області із запитом №10 про надання публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просив надати інформацію та документи про розмір грошових коштів, виплачених помісячно за весь період 2025 року кожному працівнику Безлюдівської селищної ради із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, посади та дати прийняття на роботу.

Вказаний запит був зареєстрований відповідачем 02.02.2026 за вхідним №03/03-18.

Листом Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області від 06.02.2026 №03-18/03 повідомила заявника, що для надання запитуваної інформації необхідно роздрукувати 72 аркуші документів та виготовити 72 аркуші цифрових копій документів шляхом сканування. У зв`язку з цим позивачу запропоновано сплатити рахунок-фактуру №150 від 05.02.2026 за друк та виготовлення цифрових копій документів.

Згідно з рахунком-фактурою №150 від 05.02.2026, сформованого Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, вартість друку 62 аркушів становить 206,34 грн, вартість виготовлення цифрових копій 62 аркушів становить 103,17 грн, загальна сума до сплати складає 309,50 грн.

У листі також зазначено, що запитувані документи будуть надані після підтвердження оплати зазначеного рахунку, а у разі несплати рахунку протягом 20 робочих днів документи надані не будуть.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств (ч.1 ст.10).

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (ч.2 ст.10).

Суд зазначає, що суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на отримання інформації внаслідок звернення до учасників суспільних відносин унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України та приписами Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон №393/96-ВР), Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІI (далі за текстом - Закон №2657-ХІІ), Закону України від 13.01.2011 №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон №2939-VI).

При цьому, приписи перелічених вище законів одночасно регламентують і суспільні відносини з обігу інформації.

Окрім того, відносини з обігу інформації унормовані також і приписами ст.32 Конституції України, де указано, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а також приписами низки інших актів законодавства, зокрема, Закону України від 01.06.2010 №2297-VI "Про захист персональних даних" (далі за текстом - Закон №2297-VI), Закону України від 14.10.2014 №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі за текстом - Закон №1700-VIІ).

Відповідно до частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом лише в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Положеннями частини четвертої статті 13 зазначеного Закону передбачено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області є органом місцевого самоврядування, а отже є суб`єктом владних повноважень та розпорядником публічної інформації у розумінні Закону №2939-VI.

Частиною першою статті 3 Закону №2939-VI встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 4 Закону №2939-VI доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно зі статтею 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі "Інтернет", на єдиному державному вебпорталі відкритих даних, на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

В силу пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Відповідно до частин 1-4 статті 21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про неї та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Частиною першою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Водночас, відповідно до частини другої статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно із частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Статтею 5 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою статті 7 Закону №2657-XII установлено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 02.02.2026 звернувся до відповідача із запитом №10 про надання публічної інформації щодо розміру грошових коштів, виплачених помісячно за 2025 рік кожному працівнику Безлюдівської селищної ради. Зазначена інформація стосується розпорядження бюджетними коштами, оскільки заробітна плата та інші виплати (премії, матеріальна допомога тощо) посадовим та службовим особам органу місцевого самоврядування є витратами з місцевого бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону №2939-VI доступ до такої інформації не може бути обмежено.

Статтею 5 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Також не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суд зазначає, що запитувана позивачем інформація про розмір грошових коштів, виплачених помісячно за 2025 рік кожному працівнику Безлюдівської селищної ради, є інформацією, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до пункту 6.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" інформація може вважатись суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє, зокрема: дієвому контролю за надходженням та витрачанням публічних коштів, розпорядженням державним або комунальним майном, розподіленням соціальних благ; запобіганню розтраті, привласненню публічних коштів і майна, запобіганню незаконному особистому збагаченню публічних службовців; викриттю недоліків у діяльності органів публічної влади, їхніх працівників.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №420/8512/20 наголосив, що "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, котра має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані зі збереженням, примноженням, захистом чинних цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Інформація про витрати з місцевого бюджету на оплату праці працівників органу місцевого самоврядування безпосередньо стосується контролю за витрачанням публічних коштів, а тому становить суспільний інтерес.

При цьому, Закон України "Про доступ до публічної інформації" не покладає на запитувача обов`язку доводити наявність суспільного інтересу до запитуваної інформації.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Доводи відповідача про те, що позивач не є журналістом чи репортером, а отже запитує інформацію для власного приватного інтересу, суд відхиляє як такі, що суперечать приписам Закону №2939-VI, оскільки право на доступ до публічної інформації гарантується кожному і не залежить від статусу запитувача чи мети подання запиту.

Суд також зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 21 Закону №2939-VI при наданні інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується. Оскільки запитувана інформація стосується розпорядження бюджетними коштами та становить суспільний інтерес, вимога відповідача щодо сплати рахунку-фактури №150 від 05.02.2026 на суму 309,50 грн є необґрунтованою.

Суд звертає увагу, що відповідач самостійно обрав найбільш витратний спосіб надання інформації (друк 72 аркушів з наступним скануванням), не з`ясувавши позицію запитувача щодо бажаної форми отримання інформації, тоді як позивач у запиті просив надіслати відповідь на його електронну пошту.

Системний аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону №2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну. Закон не зобов`язує розпорядника здійснювати друк документів, якщо інформація може бути надана в електронному вигляді.

Фактично, надання рахунку-фактури без надання запитуваної інформації є ненаданням інформації, що у розумінні закону є протиправною бездіяльністю розпорядника інформації.

Посилання відповідача у відзиві на те, що інформація є в загальному доступі через декларації посадовців, суд відхиляє, оскільки відповідно до частини другої статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідач у спірному листі не навів та не обґрунтував наявність жодної з передбачених ч.2 ст.6 Закону підстав для обмеження доступу до запитуваної інформації.

Суд також зазначає, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке видане УСБУ в Харківській області.

В силу спеціального застереження ст.ст.14-16 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто надається відповідь на пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги осіб з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до статті 20 зазначеного Закону звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність своїх дій щодо ненадання запитуваної публічної інформації позивачу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 09.02.2026 з адвокатом Івахненко М.А., копію ордеру АІ №2086490 від 10.02.2026, копію рахунку від 03.03.2026, опис виконаних робіт від 03.03.2026, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно з пунктом 5.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 09.02.2026 позивач сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі, що становить 6000 грн.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт; обсяг наданих адвокатом послуг; ціну позову та (або) значення справи для сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), у рішенні у справі "Двойних проти України" (Заява №72277/01), у рішенні у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.04.2022 у справі №500/1410/21, відповідно до якої однією з особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Суд, оцінивши обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, складність справи, час, витрачений на виконання робіт, а також враховуючи, що справа є справою незначної складності і розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також зважаючи на принципи справедливості, верховенства права та практику Верховного Суду щодо розумності та співмірності витрат на правничу допомогу, вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн, що є розумним та пропорційним обсягу наданих послуг та складності справи.

Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від його сплати як особа з інвалідністю II групи на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 134, 139, 229, 241-247, 250, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Зміївська, буд 48, смт Безлюдівка, Харківський район, Харківська область, 62489, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, яка полягає у ненаданні повної, точної та достовірної інформації на інформаційний запит №10 ОСОБА_1 від 02.02.2026 відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зобов`язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області розглянути запит ОСОБА_1 №10 про надання публічної інформації від 02.02.2026, надавши точну, повну та достовірну запитувану в ньому інформацію та документи відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Зміївська, буд 48, смт Безлюдівка, Харківський район, Харківська область, 62489, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м. Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО