Справа № 520/32869/25
Суддя: Семененко М.О.
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р.Справа № 520/32869/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Семененко М.О.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків у справі № 520/32869/25

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області

про стягнення заробітної плати, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме заборгованості з додаткової винагороди 318 260,37 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 431 539,73 грн, що складаються з: заборгованості з додаткової винагороди - 318 260,37 грн; індексації грошових доходів - 113 279,36 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 закрито провадження у справі №520/2913/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про стягнення заробітної плати в частині позовних вимог про стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме заборгованості з додаткової винагороди 318 260,37 грн.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що у справі є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 у справі №520/32869/25 в частині закриття провадження щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з додаткової винагороди у сумі 318 260,37 грн та направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду в цій частині.

Позивач мотивує власну позицію тим, що справи №520/2913/23 та №520/32869/25 не є тотожними. Зазначає, що у даній справі предмет і підстава позову відрізняються від спору у справі №520/2913/23. Так у справі №520/2913/23 предметом спору були вимоги: про визнання протиправною бездіяльності відповідача; про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду. Тобто суд вирішував питання наявності права позивача на отримання винагороди та обов`язку відповідача здійснити її нарахування та виплату. Натомість, у даній справі №520/32869/25 предметом позову є стягнення конкретної грошової суми, яка вже нарахована відповідачем, але не виплачена позивачу. Вважає, що спір у даній справі є самостійним майновим спором про стягнення грошового боргу, а не спором про виконання судового рішення. Таким чином, на переконання апелянта, підстави для застосування пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України відсутні.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з додаткової винагороди в сумі 318 260,37 грн, направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду у цій частині, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною 3 статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також, положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 у справі №1-7/2013 звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 23.04.2020 у справі №560/523/19, від 01.02.2022 у справі №420/177/20 та від 18.05.2022 у справа №140/279/21.

Судом установлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 по справі №520/2913/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн. на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Рішення набрало законної сили 12.01.2024.

Із програми "Діловодство спеціалізованого суду" та матеріалів справи судом установлено, що 13.02.2024 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №520/2913/23, що був пред`явлений до органів державної виконавчої служби з метою забезпечення його примусового виконання. 21.02.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою О.В. було відкрито виконавче провадження №74216738.

Територіальним управління Служби судової охорони у Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі №520/2913/23 видано наказ від 12.01.2024 №16 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022 в розмірі 318 260,37 грн, що вбачається з листа ТУ Служби судової охорони в Харківській області (а.с. 14-15) Також, у листі зазначено, що ТУ Служби судової охорони в Харківській області 15.12.2023 за №51.06-376/ССО письмово зверталося до розпорядника бюджетних коштів нижчого (другого) рівня - Голови Служби судової охорони з проханням збільшити кошторисні призначення по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки", а також повідомлено, що виплату заборгованості ОСОБА_1 буде здійснено після надходження відповідних бюджетних асигнувань.

Повертаючись до матеріалів цієї справи, позивачем, зокрема, заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з додаткової винагороди 318 260,37 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач, крім іншого, зазначив, що, виконуючи рішення суду від 12.12.2023 у справі №520/2913/23 формально, відповідач здійснив лише нарахування, однак фактично грошові кошти позивачу не виплачені. Невиконання судового рішення протягом тривалого часу призвело до утворення грошової заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку як майнова вимога.

Розділ IV КАС України врегульовує процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах. Судовий контроль за виконанням судових рішень є юридичним механізмом діяльності суду, який покликаний забезпечити виконання судових рішень як невід`ємної складової права кожного на судовий захист та який реалізовується за допомогою комплексу нормативно визначених правових засобів і процедур. Зокрема передбачено, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 КАС України (частина друга статті 381-1 КАС України).

Отже, норми КАС України визначають спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, вони мають на меті забезпечення належного виконання судових рішень.

Зокрема, серед способів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є: зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про його виконання, накладення штрафу (статті 382-382-3 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, за заявою особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду (стаття 383 КАС України). Також з метою належного виконання судового рішення статтею 378 КАС України передбачено можливість зміни способу і порядку його виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а викладено правовий висновок, відповідно до якого не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що положення статей 382 та 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (стаття 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом також у постанові від 14.11.2024 у справі №560/8301/22.

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів констатує що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області заборгованості з додаткової винагороди - 318 260,37 грн стосуються саме порядку виконання судового рішення у справі №520/2913/23 в частині зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн. на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року, а тому позивач має встановлене процесуальним законом право в порядку статтей 382 - 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та/або заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції, позицію якого підтримує колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій частині позовних вимог на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про самостійний майновий характер заявленого спору, оскільки судом уже було вирішено спір між тими ж сторонами щодо бездіяльності відповідача та покладено на останнього обов`язок, крім іншого, виплатити позивачу додаткову винагороду. Тож, судове рішення у справі №520/2913/23 встановило як право позивача на отримання відповідних коштів, так і обов`язок відповідача здійснити їх нарахування та виплату. Фактичною підставою звернення до суду у даній справі №520/32869/25 є невиконання або неналежне виконання відповідачем зазначеного судового рішення, що прямо випливає зі змісту позовних вимог про стягнення суми, яка, за твердженням позивача, вже нарахована, але не виплачена.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі нарахування відповідачем грошових сум на виконання судового рішення не трансформує спірні правовідносини у нове зобов`язання, яке може бути предметом окремого судового розгляду. Такі дії відповідача є елементом виконання судового рішення і не породжують нових матеріально-правових вимог, відмінних від тих, що вже були предметом судового розгляду та вирішені судом по суті.

Отже, заявлені вимоги за своєю правовою природою залишаються похідними від процесу виконання судового рішення та підлягають реалізації виключно у межах процедур, визначених процесуальним законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали і погоджується з її висновком.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 у справі № 520/32869/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.О. Семененко
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 14.04.2026