Справа № 460/6378/26
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2026-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

14 квітня 2026 року м. Рівне№460/6378/26

Рівненський окружний адміністративний суд, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 460/6378/26

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2121 від 26 грудня 2025 року в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації; 2) визнати протиправним та скасувати наказ (по стройовій частині) начальника Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 331 від 26 грудня 2025 року в частині, що стосується зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного; 3) зобов`язати Національну академію Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виключити молодшого лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Одночасно із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Національній академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, її командиру та іншим компетентним особам, командирам та уповноваженим посадовим особам інших військових частин Збройних Сил України вчиняти будь-які дії щодо переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 до будь-якої іншої військової частини до набрання законної сили рішення суду у цій справі. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що позивача 27 грудня 2025 року було доставлено до військової частини відповідача 2 для проходження військової служби за мобілізацією. Зауважує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а саме позивача може бути переміщено до іншої військової частини, як наслідок з`являться накази на переведення та на зарахування до особового складу військової частини, які не пов`язані з даними позовними вимогами та виникне необхідність подання позову про скасування даних наказів. Додатково зазначає, що оскарження до суду дій відповідача не зупиняє їх дії, при цьому у разі не вжиття судом заходу забезпечення позову шляхом заборони командиру та уповноваженим посадовим особам Національної академії Сухопутних військ України імені гетьмана Петра Сагайдачного, а також командирам та уповноваженим посадовим особам інших військових частин Збройних сил України вчиняти дії щодо переміщення (направлення) позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішення суду у цій справі, дійсно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Стверджує, що існує реальна загроза, що позивача буде відправлено до військової частини за територіально віддаленим місцем дислокації або у зону бойових дій для проходження військової служби та зараховано до списків особового складу іншої військової частини, що може унеможливити судового рішення у разі задоволення адміністративного позову. Зокрема, проходження військової служби пов`язане зі значними ризиками для життя та здоров`я, а також може спричинити неможливість повернення до попереднього стану у разі скасування наказу. Враховуючи, що позивач знаходитиметься без належного зв`язку та знаходячись територіально віддалено та, в подальшому зоні бойових дій, у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у справі, існує очевидна небезпека заподіянню шкоди його правам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат та неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову. Таким чином, у випадку переміщення позивача до іншої військової частини, фактично відпаде предмет спору, оскільки Національна академія Сухопутних військ України імені гетьмана Петра Сагайдачного буде неналежним відповідачем у справі, та навіть у випадку винесення рішення про задоволенню позову не зможе його виконати через те, що позивач буде вже зарахований до особового складу іншої частини. За наведеного, просить заяву задовольнити.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши у вказаний частиною 1 статті 154 КАС України строк заяву про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зауважує, що забезпечення позову - це надання заявнику (позивачу) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 826/14951/18).

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Таким чином, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Положенням ч. 4 ст. 2 Закону № 2232 визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 2, частини 1, статті 24 Закону № 2232 початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону № 2232, видами військової служби, є, зокрема «військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період».

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». (далі - Закон № 3543).

Положенням ст. 1 Закону № 3543 встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За змістом ч.2 ст. 4 Закону № 3543 загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Станом на час розгляду справи, оскільки воєнний стан продовжений, то загальна мобілізація також продовжена.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 27.12.2025 було доставлено до військової частини відповідача 2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Згідно наказу (по стройовій частині) начальника Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 331 від 26.12.2025 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Отже позивач є військовослужбовцем Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Як стверджує позивач, невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити, а й більше того унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Суд зауважує, що ні матеріали заяви, ні матеріали позову не містять жодних доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зокрема, не надано жодних доказів того, що позивача може бути переміщено до іншої військової частини.

Щодо посилань на реальну загрозу, що позивача буде відправлено до військової частини за територіально віддаленим місцем дислокації або у зону бойових дій для проходження військової служби, то суд зауважує, що згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Крім того, суд вважає, що вжиття заходів та забезпечення позову, в даному випадку, може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність спірного наказу № 331 від 26.12.2025 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини на всі види забезпечення, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

З огляду на недоведеність позивачем існування вказаних вище обставин, заява про вжиття заходів забезпечення позову є безпідставною та необґрунтованою, тому задоволенню не належить.

Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі № 460/6378/26, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 14 квітня 2026 року.

Суддя Т.О. Комшелюк