Справа № 640/2941/20
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 березня 2026 року

м. Київ

справа №640/2941/20

адміністративне провадження №К/990/10392/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,

перевіривши касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Міністерство юстиції України звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило анулювати реєстраційне свідоцтво Політичної партії «Трудова Україна» № 1457 від 21 червня 2000 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2021 року, позов задоволено, анульовано реєстраційне свідоцтво ПП «Трудова Україна» № 1457 від 21 червня 2000 року.

Постановою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна», в інтересах якої діє адвокат Стражник Тарас Віталійович, задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі № 640/2941/20 скасовано, а справу № 640/2941/20 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий розгляд.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року адміністративну справу № 640/2941/20 прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» задоволено. Анульовано реєстраційне свідоцтво Політичної партії «Трудова Україна» №1457 від 21 червня 2000 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу Політичної партії "Трудова Україна" залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року залишено без змін.

Не погодившись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою надіславши її 08 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Спір у даній справі виник у зв`язку з реалізацією МЮ України повноважень на звернення до суду про анулювання реєстрації політичної партії на підставі статті 24 Закону № 2365-III.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на наявність підстав для відкриття касаційного провадження, визначених частиною 1, пунктами 1,4 частини 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, пункту 1 частини 2 статті 353 у зв`язку з грубим порушенням норм процесуального права, а саме: не дослідженням та не встановленням дійсних юридичних обставин висування кандидата від Партії на парламентських виборах в 2022 році, що в результаті спричинило порушення норм матеріального права, а саме висновків Палати Верховного Суду у справі № 640/2933/20 від 19 грудня 2023 року про допустимість прийняття партіями участі у виборах поза межами 10 річного строку та неправильним застосуванням судами норм матеріального права частини 1 статті 24 Закону України «Про політичні партії в Україні» в частині анулювання реєстрації партії через не висування кандидатів на виборах протягом 10 років.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що ліквідація законно діючої Партії, яка висунула кандидата на виборах в 2022 році, відбулась примусово, попри волю членів працювати далі, без врахування всіх висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі ОУН № 640/2933/20 від 19 грудня 2023 року, відповідно до яких: суд не може примусово анулювати реєстрацію партії просто за не участь у виборах, а має пересвідчитись і встановити, що така бездіяльність свідчить про фактичне припинення її діяльності та зумовлена не бажанням членів брати участь у політичному житті суспільства; висування політичною партією кандидата на загальнодержавних виборах, навіть за умови нездійснення такого висування протягом останніх десяти років, може за певних умов завадити анулюванню реєстрації цієї політичної партії, але за умови, що це висування, як йшла мова, було виявом дійсних намірів політичної партії взяти участь у виборах, а не їх імітування.

Дослідженням змісту судових рішень у цій справі встановлено, що суд касаційної інстанції постановою від 23 грудня 2021 року скерував справу № 640/2941/20 на новий розгляд до суду першої інстанції указавши, що внаслідок неповноти дослідження усіх доказів, які є у справі, не з`ясованими залишилися обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення цього спору, зокрема, Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції наявності або відсутності факту висування ПП Трудова України на з`їзді партії своїх кандидатів для участі на виборах Президента України та народних депутатів України у період з 2000 року по 2019 рік не встановлювали. Доказів з метою встановлення вказаних обставин всупереч статті 9 КАС України з власної ініціативи не витребували. Крім того, судами не надано оцінку обставинам того чи має значення факт висування кандидата на з`їзді партії для обрахунку визначеного частиною першою статті 24 Закону № 2365-III 10 річного строку.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2022 року прийнято адміністративну справу № 640/2941/20 до провадження та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального провадження, зокрема, з урахуванням приписів постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року, запропоновано відповідачу надати докази участі партії у висуванні своїх кандидатів на виборах Президента України та народних депутатів України за період з 21 червня 2000 року по час звернення позивача до суду із позовом.

Як убачається із тексту оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції було надано оцінку відповідним доказам, долученим стороною відповідача на обґрунтування його позиції у справі, зокрема, щодо участі (потенційної участі) партії у виборах у 2014, 2019 та 2022 роках.

Зокрема, судом апеляційної інстанції, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 640/2933/20, розмежовано такі етапи виборчого процесу як висування кандидатів та їх реєстрацію (частина п`ята статті 11 Закону № 4061-VI, частина четверта статті 11 Закону № 474-ХІV, частина перша статті 79 Виборчого кодексу України) та, на підставі викладеного, констатовано, що партія не подавала документи в ЦВК для реєстрації кандидатів, як протягом останніх 10 років до моменту подання позову, так і на виборах в 2022 року (через відсутність завершеної процедури реєстрації у ЦВК), що свідчить про її не бажання приймати активну участь у житті суспільства.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що приписи ухвали Верховного Суду від 23 грудня 2021 року, при постановленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції враховано, а справу розглянуто у відповідності до положень статті 242 КАС України, відтак, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі, зокрема, щодо порушень норм матеріального права, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Поряд із цим, як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке виразилось, на думку скаржника, у не дослідженні та не встановленні дійсних юридичних обставин висування кандидата від Партії на парламентських виборах в 2022 році, судом апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Так, касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суддів попередніх інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Поряд із цим, суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328).

Керуючись статтями 169, 248, 329-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Політичної партії «Трудова Україна» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №640/2941/20 за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Політичної партії «Трудова Україна» про анулювання реєстраційного свідоцтва залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України).

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Л.О. Єресько ,

Судді Верховного Суду