Справа № 520/21725/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 р. Справа № 520/21725/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Центр пробації" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.01.26 по справі № 520/21725/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Центр пробації"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Центр пробації", в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи Центр пробації щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 року по 18.10.2022 року (включно);

- зобов`язати Державну установу Центр пробації нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 року по 18.10.2022 року (включно);

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що проходила службу у Державній установі «Центр пробації» у період з 04.05.2016 року по 30.04.2025 року.

04.05.2016 року Наказом УДПСУ в Х/о № 60/ос-16 від 29.04.2016 року позивача було прийнято на роботу в Державну кримінально-виконавчу службу України інспектором Харківського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

31.12.2016 р. відповідно до п.2 ч. 1 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження Служби до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції ПСМУ.

31.12.2022 року Наказом № 710к від 15.12.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби. Вислуга років- 06 років, 07 місяців, 27 днів. У пільговому обчисленні 08 років, 10 місяців, 16 днів.

02.01.2023 року Наказом 743-к від 27.12.2022 року прийнято на посаду провідного інспектора Харківського районного відділу №1.

30.04.2025 року Наказом 234-к від 24.04.2025 року звільнено за ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням).

Постановою Кабінету Міністрів України № 168 було передбачено право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. у період з 24.02.2022 року по 18.10.2022 року, як особі рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Вказану додаткову винагороду за жоден місяць служби (починаючи з 24.02.2022) позивачу нараховано та виплачено не було, відповідні накази про виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн не видавалися.

На переконання позивача, враховуючи приписи статті 58 Конституції України, якими встановлений принцип незворотності нормативно-правових актів у часі, у період з 24.02.2022 по 18.10.2022 відповідач зобов`язаний був виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, у фіксованому розмірі в сумі 30000,00 грн щомісячно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Зобов`язано Державну установу "Центр пробації" нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Центр пробації".

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що особи, які мають право на додаткову винагороду відповідно до пункту 1 Постанови № 168 мають здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Виконання певних функції персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України пов`язано із: «забезпеченням надійної ізоляції засуджених та осіб, узятих під варту, в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, створенням належних умов їх тримання та проживання протягом терміну ізоляції від суспільства».

Представник відповідача зазначає, що позивач не брала безпосередню участь у бойових діях, не забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії.

На переконання представника відповідача, сам факт проходження служби в органах Державної кримінальновиконавчої служби в установах, що розташовані в межах адміністративнотериторіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "ЄПідтримка" не є достатнім для виплати вказаної додаткової винагороди, оскільки зазначені суми є додатковою виплатою, що потребує виконання додаткових умов.

Крім того, жодного наказу директора Центру пробації про залучення позивача для захисту безпеки населення та інтересів держави України на території її проходження служби в уповноваженому органі пробації на час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», не видавалось.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що за час несення служби позивачкою в структурі кримінальновиконавчої служби відбулися зміни та реорганізація, в результаті чого було створено нову державну установу «Центр пробації», якій було передано частину функцій кримінально-виконавчої служби з питань пробації. Харківський районний відділ № 1, в якому проходила службу позивачка, є уповноваженим органом з питань пробації, що входить до складу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Позивач зазначає, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, позаяк, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

На період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінальновиконавчої служби, у тому числі уповноваженого органу з питань пробації, які несли службу в органах і установах зазначеної Служби, зокрема Державної установи «Центр пробації», що розташовувались на території Харківського району Харківської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення з 24.02.2022 р. за несення служби в органах і установах, що розташовані в межах адміністративнотериторіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка».

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила службу у Державній установі «Центр пробації» у період з 04.05.2016 року по 30.04.2025 року.

04.05.2016 року наказом УДПСУ в Х/о № 60/ос-16 від 29.04.2016 року позивача було прийнято на роботу в Державну кримінально-виконавчу службу України інспектором Харківського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

31.12.2016 р. відповідно до п.2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження Служби до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції ПСМУ.

31.12.2022 року Наказом № 710к від 15.12.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби. Вислуга років- 06 років, 07 місяців, 27 днів. У пільговому обчисленні 08 років, 10 місяців, 16 днів.

02.01.2023 року наказом 743-к від 27.12.2022 року прийнято на посаду провідного інспектора Харківського районного відділу №1.

30.04.2025 року наказом 234-к від 24.04.2025 року звільнено за ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням).

Постановою Кабінету Міністрів України № 168 було передбачено право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. у період з 24.02.2022 року по 18.10.2022 року, як особі рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Позивачка зазначає, що вказану додаткову винагороду за жоден місяць служби (починаючи з 24.02.2022) їй нараховано та виплачено не було, відповідні накази про виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн не видавалися.

Листом №108/102-ЗПІ/11/Ян-25 від 18.07.2025 позивачці відмовлено у здійсненні відповідної виплати.

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи Центр пробації щодо не нарахування та невиплати їй додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 року по 18.10.2022 року (включно), звернулася до суду із позовною заявою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення Державною установою "Центр пробації" Міністерства юстиції України протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.1 ст.2 Закону України "Про пробацію" від 5 лютого 2015 року №160-VIII (далі по тексту - Закон №160-VIII) визначено, що орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації; персонал органу пробації - працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Згідно зі ст.18 Закону №160-VIII орган пробації у межах своїх повноважень організовує: забезпечення суду досудовими доповідями про обвинувачених; здійснення нагляду за засудженими; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; соціально-виховну роботу із засудженими; підготовку до звільнення засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі на певний строк.

Державну установу "Центр пробації" утворено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 655-р від 13.09.2017р. та наказом Міністерства юстиції України №4322/5 від 28.12.2017р.

Згідно Положення про Державну установу "Центр пробації", затвердженого наказом Міністерства юстиції України №4242/5 від 08.12.2020 року, Центр пробації є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №160-VIII права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005р. №2713-IV (далі по тексту - Закон №2713-IV) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною 1 ст.24 Закону №2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі по тексту - Порядок №925/5).

Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які: займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні було продовжено, який діє і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 , пунктом 1 якої (в первинній редакції) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022 року в абзаці першому пункту 1 постанови №168 виключено слова "(крім військовослужбовців строкової служби)".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 року вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №400 від 01.04.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови № 168 щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 року "Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка" затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком.

Відповідно до вказаного вище Переліку Програма «єПідтримка» поширюється на Харківську область.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого (у спірний період) включено, зокрема, Харківську міську територіальну громаду.

У подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є-Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: «У пункті 1: 1) в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінити словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

При цьому, відповідно до приписів ст.52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанова Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 року була офіційно опублікована в офіційному виданні Урядовий кур`єр від 08.07.2022 року №149, як наслідок така постанова набрала чинності саме з цієї дати, тобто з 08.07.2022 року.

Крім того, постанова Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 року була офіційно опублікована в офіційному виданні Урядовий кур`єр від 19.07.2022 року №156, як наслідок така постанова набрала чинності саме з цієї дати, тобто з 19.07.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1146 від 08.10.2022 року, яка набрала чинності 18.10.2022 року та застосовується з 01.09.2022 року, внесено такі зміни до пункту 1 постанови №168: абзаці першому: слова "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) "та "(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)" виключити; доповнити абзац реченням такого змісту: "Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах".

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року №1146, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 вересня 2022 року.

Постанова Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року №1146 набрала чинності з 18.10.2022 року.

З огляду на викладене вище, колегія суддів звертає увагу, що у період до 08.07.2022 постанова №168 передбачала виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень саме щомісячно, а не пропорційно в розрахунку на місяць.

З урахуванням того, що до 08.07.2022 приписи постанови №168 визначали певний розмір та умови виплати цієї додаткової винагороди, відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди фактично може свідчити про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права на таку винагороду.

З огляду на вказані вище редакції постанови №168, у період з 06.03.2022 по 07.07.2022 (включно) розмір додаткової винагороди, зокрема для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, був фіксованим та становив 30 000 грн. щомісячно.

Однак, вже у період з 08.07.2022 року (день набрання чинності постановою №794) по 18.07.2022 року розмір такої винагороди становив 30 000 грн. та виплачувався пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

З 19.07.2022 року (день набрання чинності постановою №793) по 17.10.2022 року додаткова винагорода виплачувалась у розмірі до 30 000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а порядок і умови її виплати мають визначатися керівником відповідного органу.

Таким чином, враховуючи, що постанова Кабінету Міністрів України №1146 від 08.10.2022, оприлюднена у газеті «Урядовий кур`єр» 18.10.2022, та набрала чинності саме 18.10.2022, а постанова Кабінету Міністрів України №754 оприлюднена в газеті «Урядовий кур`єр» 08.07.2022, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог ст.ст. 57, 58 Конституції України, саме з цих дат 18.10.2022 та 08.07.2022 можуть бути застосовані обмеження щодо виплати додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, а не з 01.09.2022 та 01.06.2022, як визначено у п. 2 відповідних постанов.

Відтак, в період з 24.02.2022 по 07.07.2022, особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, мали право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, за умови, що вони несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

А в період з 08.07.2022 по 17.10.2022 - за умови, що вони несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та у такому разі мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли служби на території Харківської міської громади, в період з 24.02.2022 по 01.09.2022 мали право на отримання додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 гривень, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 01.09.2022, пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що особи, які проходять службу в Державній установі «Центр пробації» не відносяться до «осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби», у зв`язку з чим позивач не має права на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови №168, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.6 Закону №2713-IV державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з п.4 ч.6 ст.14 Закону №2713-IV особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: зокрема, майор внутрішньої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягу з наказу від 15.12.2022 №710/К, ОСОБА_1 звільнено зі служби у званні капітана внутрішньої служби.

Таким чином, позивач відносився до осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому з 24.02.2022 року мала право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн., передбаченої постановою №168.

Стосовно посилання відповідача на те, що до матеріалів справи позивачем не було надано жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби, а також доводу відповідача про те, що позивачем не здійснювались заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не видавались накази директора Центру пробацїі на виконання таких заходів, колегія суддів не приймає до уваги такі аргументи відповідача, як необґрунтовані, з огляду на вже наведені вище висновки суду у даній справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписи постанови №168 (у редакції до 18.10.2022 року) не містили застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які залучені до виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» (з відповідними змінами), або особам, які несуть службу у складі наряду чергової частини, блокпосту, оперативно-пошукової групи, групи швидкого реагування; несуть службу у нічний час: несуть гарнізовану та вартову службу, тощо.

Щодо доводів відповідача про те, що у даному випадку такі поняття як несення та проходження служби відрізняються за своєю правовою природою, а позивач відповідно до своїх обов`язків не ніс службу, а проходив службу, а тому позбавлений права на отримання грошової винагороди відповідно до постанови № 168, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 (справа №160/11851/22) зазначив, поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 160/10532/22, від 18.01.2024 у справі №200/297/23, від 02.11.2023 у справі №160/11851/22.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про допущення Державною установою "Центр пробації" протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд обґрунтовано зобов`язав Державну установу "Центр пробації" нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період з 24.02.2022 по 07.07.2022, в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а за період з 08.07.2022 по 18.10.2022 в розмірі 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, що є найбільш ефективним та належним способом захисту прав позивача.

З огляду на встановлені у справі обставини, судова колегія дійшла висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання позивачем строків позовної давності, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, із урахуванням ст. 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 01.09.2022.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Так, до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати законодавством не обмежувався.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю.

Цим законом частини першу і другу статті 233 викладено в наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

У рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. Вказана позиція є усталеною у судовій практиці Верховного суду (постанови від 27.04.2023р. по справі № 300/4201/22, від 20.11.2023р. по справі № 160/5468/23, ухвала від 22.01.2024 по справі № 990/235/23)

Право позивачки на отримання додаткової винагороди виникло з 24.02.2022 р. відповідно до п. 5 Постанови КМУ № 168.

Отже, оскільки, спірні правовідносини між сторонами з приводу спору про виплату додаткової винагороди виникли до 19.07.2022 р., на них не розповсюджується обмеження будь-яким строком звернення до суду.

Окрім цього, Рішенням Конституційного суду України від 11.12.2025 р. у справі № № 1-7/2024(337/24) було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про недотримання позивачем строків позовної давності, визначених ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задоволено адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 по справі № 520/21725/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 по справі № 520/21725/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов