Справа № 728/629/26
Суддя: Глушко О. І.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 728/629/26
Номер провадження2-а/728/12/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Глушко О.І.

при секретарі Петренко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмач за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про адміністративне правовпорушення,-

В С Т А Н О В И В:

20.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 6801918 від 10.03.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 510 грн за порушення п. 2.3 в ПДР України і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З даним правопорушенням та винесеною постановою він не погоджується, оскільки під час зупинки транспортного засобу він відразу повідомив поліцейського про те, що є особою з інвалідністю і в силу своїх фізіологічних особливостей організму не може за станом здоров`я пристебнутися ременем безпеки, при цьому він показав посвідчення, у якому зазначено про наявність у нього інвалідності. Відповідачем не було надано жодної оцінки усним поясненням позивача стосовного ременя безпеки. При винесенні оскаржуваної постанови належним чином, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не перевірено усіх істотних обставни, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушенення. У відповідача відсутні докази вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, оскільки за нормами чинного законодавства він має право не пристебуватися ременями безпеки в населених пунктах.

Ухвалою судді від 23.03.2026 року відкрито провадження у справі з визначенням її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 31.03.2025 року; запропоновано відповідачу Департаменту патрульної поліції в строк до 27.03.2026 року подати відзив на позов та матеріали щодо скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , наявні відеозаписи.

27.03.2026 року відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи на те, що інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року №1026 та до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», таким чином зафіксовано розгляд справи на портативний нагрудний відеореєстратор. Посилання позивача на наявність інвалідності 3 групи, як на підставу звільнення від обов`язку користування ременем безпеки, є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до Правил дорожнього руху України обов`язок користування ременями безпеки є загальним для всіх водіїв та пасажирів, за винятком випадків наявності медичних протипоказань (фізіологічних особливостей особи), які унеможливлюють використання таких засобів пасивної безпеки. Сама по собі наявність інвалідності, у тому числі 3 групи, не є безумовною підставою для звільнення від обов`язку користування ременем безпеки. Єдиною належною підставою для такого звільнення є відповідний медичний висновок, виданий уповноваженим закладом охорони здоров`я, у якому прямо зазначено про неможливість використання ременя безпеки з огляду на фізіологічні особливості особи. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності таких медичних протипоказань ні при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ні до позовної заяви, зокрема відповідного медичного висновку, який би підтверджував об`єктивну неможливість користування ременем безпеки.

До відзиву відповідачем наданий відеозапис фіксації обставин винесення оскаржуваної постанови.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився.

Представник відповідача - Департамент патрульної поліції в судове засідання не з`явився, у наданому ним відзиві на позовну заяву просив справу розглядати за відсутності представника відповідача та відмовити в позові.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як встановлено в судовому засіданні 10.03.2026 року інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону полк-1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Безноско І.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6801918 відносно ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що останній 10.03.2026 року о 09 год 55 хв, в м. Київ, вул. Саперно - Слобідська, 20 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, за що відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 з терміном дії до 31.12.2027 року, позивач є особою з інвалідністю 3 групи (а.с.11-12).

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 2.3 (в) ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Диспозицією ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки.

Санкцією ч. 5 ст. 121 КУпАП визначено стягненння у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуютьсяправил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23, п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 73 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАСУ).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАСУ обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАСУ встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.

Усупереч викладеному, позивач не надав жодних доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ним постанови; зокрема доказу на підтвердження наявності фізіологічних особливостей, які унеможливлювали користування ременем безпеки ним, як водієм з інвалідністю.

Разом з цим слід зазначити, що доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, є відеозапис з нагрудної камери поліцейського з місця події, на якому зафіксовано порушення позивачем вищевказаних вимог ПДР, а саме: з відеозапису вбачається, що позивач керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки.

Отже, керування водієм транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки, який був не пристебнутий ременем безпеки є порушенням пп. «в» п. 2.3 ПДР України, за що ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.

При цьому враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02).

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 77, 242-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31.03.2026 року.

Суддя О.І. Глушко