Справа № 320/9951/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року № 320/9951/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » (Військова частина № НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » (Військова частина № НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (далі по тексту також відповідач, ОКПП «Київ», ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: 08307, Київська обл., м. Бориспіль), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі по тексту також третя особа; , адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 25 липня 2021 року громадянину Франції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт номер НОМЕР_4 , прийняте заступником начальника відділу - начальником 3-го відділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 » ОКПП « Київ », капітаном ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено оскаржуваним рішенням у перетині державного кордону України позивачу, який є громадянином Франції у зв`язку з відсутністю стосовно нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження); запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву; зобов`язано відповідача разом із відзивом на позовну заяву надати суду належним чином завірені копії матеріалів, що слугували підставами для прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 25 липня 2021 року гр. Франції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт номер НОМЕР_4 та рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду в Україну.

Відповідач надіслав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що позивачу як громадянину Франції правомірно заборонено в`їзд в Україну оскаржуваним рішенням, оскільки відносно нього як громадянина Ізраїлю наявне рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; відповідач зазначає, що позивач має як мінімум два громадянства - Франції та Ізраїлю та вказує, що 25 липня 2021 року у пункті пропуску через державний кордон «Бориспіль» під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну пасажирів рейсу Р. 459 сполученням «Стамбул-Київ» заступником начальника відділу - начальником 3-го відділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 » ОКПП « Київ », капітаном ОСОБА_3 здійснено пошук необхідної інформації про особу позивача у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України; за результатами пошуку було встановлено, що стосовно гр. Франції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулося спрацювання БД Грат-1/П за індексом «Д» (спрацювання відбулось на гр. Ізраїлю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був поставлений 09 жовтня 2020 року на облік виконання з індексом «Д» - заборона в`їзду в Україну, ініціатор даного доручення - Служба безпеки України). 14 червня 2021 року під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну, зокрема і позивача, за результатами пошуку було встановлено, що стосовно гр. Ізраїлю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулося спрацювання БД Гарт-1/П за індексом «Д» з аналогічних підстав; по причині часткового збігу інформації та з метою прийняття законного рішення щодо пропуску або не пропуску на територію України стосовно даного громадянина, капітаном ОСОБА_6 по лінії оперативно-чергової служби здійснено уточнення інформації з ініціатором доручення - Службою безпеки України, за результатами якого представником СБУ ОСОБА_7 було підтверджено, що стосовно громадянина гр. Ізраїлю ОСОБА_8 є рішення про заборону в`їзду в Україну. Враховуючи наявність рішення про заборону в`їзду в Україну позивача як громадянина Ізраїлю, відповідач вважає правомірним оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну, винесене відносно позивача як громадянина Франції.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача пояснень на позовну заяву не надано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року від Служби безпеки України витребувано докази у справі: всі рішення, що перебувають у розпорядженні Служби безпеки України стосовно заборони на в`їзд в Україну громадянину Франції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або повідомити суд про причини їх ненадання; всі рішення, що перебувають у розпорядженні Служби безпеки України стосовно заборони на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відомості щодо наявності у громадянина Франції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подвійного громадянства, зокрема громадянства Ізраїлю; витребувані докази надати суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про витребування доказів.

Службою безпеки України на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року надано інформацію відповідно до якої, у зв`язку зі збройної агресією рф проти України документальні матеріали, які стосуються заборони в`їзду вказаним іноземцям було знищено у встановленому порядку, а тому надати їх копії не вбачається за можливе. Також зазначено, що на даний час СБУ не приймалося рішення про заборону в`їзду громадянинові Франції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах копії паспорта типу Р, код країни FRA, № НОМЕР_4 , виданого 21 травня 2019 року уповноваженим органом - Єрусалим - Генеральне консульство Франції, строк дії до 20 травня 2029 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) є громадянином Франції.

Рішенням заступника начальника відділу - начальником 3-го відділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 » ОКПП « Київ », капітаном ОСОБА_3 від 25 липня 2021 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства громадянину Франції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_4 відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну на підставі частини першої статті 8 пункту 2 Закону України «Про прикордонний контроль» з причини того, що гр. Франції ОСОБА_5 щодо нього є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24 травня 2021 року №91-18167/0/15-21 на адвокатський запит представника позивача про надання інформації стосовно громадянина Французької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено, що станом на 10:20 24 травня 2021 року Державна прикордонна служба України доручень державних органів щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Французької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконує.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01 липня 2021 року №91-23699/0/15-21 на адвокатський запит представника позивача про надання інформації стосовно громадянина Французької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено, що станом на 09:00 01 липня 2021 року Державна прикордонна служба України доручень уповноважених державних органів щодо заборони в`їзду в Україну стосовно громадянина Французької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виконує; проінформовано, що станом на 30 червня 2021 року інформація, яка зберігається у відповідній базі Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо адміністративного правопорушення громадянина Французької Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надається в додатку.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Не здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі також Закону №3773-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до вимог пункту 6 статті 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Приписи Закону №3773-VI, які кореспондуються з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну регламентовані статтею 13 Закону №3773-VI, відповідно до якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року №2229-XII (надалі також Закон №2229-XII) Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 2 Закону №2229-XII встановлено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно з вимогами пункту 13 частини першої статті 24 Закону №2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана, зокрема, брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Тобто, на виконання своїх завдань у випадках, встановлених законом, Служба безпеки України зобов`язана приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства.

Порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи) визначається Інструкцією про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Служби безпеки України від 1 червня 2009 року №344, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року за №785/16801 (надалі також Інструкція №344, яка була чинною станом на 09 жовтня 2020 року ( дата постановлення позивача на облік).

Відповідно до вимог пункту 2 Інструкції №344 рішення про заборону в`їзду в Україну особі (далі - рішення про заборону в`їзду) приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

За інформацією, одержаною від органу безпеки іноземної держави, рішення про заборону в`їзду приймається в порядку, передбаченому цією Інструкцією та відповідним міжнародним договором України.

Згідно з вимогами пунктом 3 Інструкції №344 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління, регіональним органом готується довідка, вимоги до якої також визначені Інструкцією №344.

Пунктом 6 Інструкції №344 встановлено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток до Інструкції).

Приписи пункту 7 Інструкції №344 визначають, що постанова складається у двох примірниках, які підписуються оперативним співробітником, та погоджуються: у Центральному управлінні - начальником функціонального підрозділу або його заступником; у регіональному органі - начальником органу або його заступником.

Примірники постанови затверджуються Головою СБ України або його першим заступником чи заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №344 перший примірник затвердженої постанови та довідка зберігаються в підрозділі органу, який виніс постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, направляється в ДКР.

Направлення Державній прикордонній службі України доручення щодо заборони в`їзду в Україну особи забезпечується ДКР відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для прийняття постанови про заборону в`їзду є викладені у довідці відомості. Рішення про заборону в`їзду повинно прийматися виключно у випадку, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення особою суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 5 листопада 2009 року №1710-VI (надалі також Закон №1710-VI).

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною четвертою статті 2 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

При цьому, положеннями статті 3 Закону №1710-VI встановлено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог частини першої, третьої та п`ятої статті 6 Закону №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з вимогами частин першої - третьої статті 7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Статтею 8 Закону №1710-VI визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 9 Закону №1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

У свою чергу, положеннями частини першої статті 14 Закону №1710-VI визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Механізм надання Держприкордонслужбі та виконання нею доручень уповноважених державних органів - правоохоронних, розвідувальних органів та ДМС щодо осіб, які перетинають державний кордон (далі - доручення) визначено Порядком надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280 (надалі також Порядок №280).

Відповідно до пункту 5 Порядку №280 уповноважені державні органи можуть надавати доручення щодо: заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом;

заборони виїзду з України осіб, яких за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умовами якого передбачено таке обмеження;

розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, оголошених у розшук відповідно до Кримінального процесуального кодексу України; інформування про факт перетинання державного кордону особами, стосовно яких уповноваженими державними органами проводяться оперативно-розшукові, контррозвідувальні, розвідувальні заходи або слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні, заходи з протидії порушенням митних правил, а також прийнято рішення про добровільне чи примусове повернення в країну походження або третю країну; огляду (із залученням у разі потреби службових осіб митних органів, що використовують власні технічні та спеціальні засоби) транспортних засобів, на яких прямують особи, та вантажів, що ними переміщуються через державний кордон, з метою недопущення його незаконного перетинання особами, а також незаконного переміщення предметів і речовин, заборонених до вивезення і ввезення в Україну або щодо яких встановлено спеціальний порядок переміщення через державний кордон; виявлення викрадених транспортних засобів; додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону особами.

Згідно з вимогами пункту 17 Порядку №280 Виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України.

Пунктом 6 розділу І Порядку дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 червня 2017 р. №535, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2017 року за №1091/30959 (надалі також Порядок №535) визначено, що перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи «Гарт-1» здійснюється уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби, яка в установленому порядку призначена і несе службу в прикордонному наряді «Перевірка документів», з використанням автоматизованих робочих місць «Інспектор» програмно-технічних комплексів автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1/П» системи «Гарт-1» під час прикордонного контролю.

У пункті 5 розділу І Порядку №535 зазначено, що залежно від виду доручень під час уведення інформації до відповідної оперативної бази даних системи «Гарт-1» їм присвоюються, зокрема індекс «Д» - доручення щодо заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, установленого уповноваженим державним органом.

У відповідності до вимог пункту 1 Розділу II Порядку №535 у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон або виїжджає з тимчасово окупованої території України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1» за індексом «Д», уповноважені службові особи Держприкордонслужби виконують такі дії:

1) інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів:

доповідає старшому зміни прикордонних нарядів або старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску (далі - старший прикордонних нарядів) про виявлення особи, якій заборонено в`їзд в Україну;

передає старшому прикордонних нарядів паспортний документ особи та не пропускає її через державний кордон або через межу тимчасово окупованої території України;

2) старший прикордонних нарядів:

повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи «Гарт-1» інформації про заборону в`їзду в Україну виявленій особі;

невідкладно, але не пізніше п`яти хвилин з моменту виконання доручення, інформує про це чергового Головного центру;

відмовляє такій особі у перетинанні державного кордону або у виїзді з тимчасово окупованої території України, про що виносить рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль», або рішення про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, форму якого наведено в додатку 4 до Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367 (зі змінами);

якщо за обґрунтованих підстав віза вважається отриманою в незаконний спосіб, скасовує візу в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства в порядку, передбаченому абзацом другим пункту 2 частини четвертої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», та інформує про зазначений факт співробітника оперативно-розшукового підрозділу органу Державної прикордонної служби України;

у разі відсутності в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства відмітки уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, указаного в оперативних базах даних;

повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону або якій відмовлено у виїзді з тимчасово окупованої території України;

у випадку, передбаченому частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль»:

наказує перевізникові вивезти іноземця, особу без громадянства в державу, з якої її було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України;

до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено в перетинанні державного кордону при в`їзді в Україну, уживає належних заходів щодо запобігання незаконному перетинанню ними державного кордону або адміністративної межі з тимчасово окупованою територією України;

про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові відділу управління службою (далі - ВУС) органу охорони державного кордону;

3) начальник зміни ВУС органу охорони державного кордону про факт виконання доручення:

доповідає начальникові зміни ВУС регіонального управління та начальникові органу охорони державного кордону;

4) начальник зміни ВУС регіонального управління про факт виконання доручення доповідає начальникові зміни Головного центру управління службою (далі - ГЦУС) Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави вважати, що за наявності достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення особою суспільно небезпечного діяння особою, що перевіряється, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України під час здійснення посадовими особами відповідача прикордонного контролю у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1» за індексом «Д» відносно особи, яка перевіряється виноситься рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 25 липня 2021 року про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Франції ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_4 є наявність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач має як мінімум два громадянства - Франції та Ізраїлю та вказує, що 25 липня 2021 року у пункті пропуску через державний кордон «Бориспіль» під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну пасажирів рейсу Р. 459 сполученням «Стамбул-Київ» заступником начальника відділу - начальником 3-го відділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 » ОКПП « Київ », капітаном ОСОБА_3 здійснено пошук необхідної інформації про особу позивача у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України; за результатами пошуку було встановлено, що стосовно гр. Франції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулося спрацювання БД Грат-1/П за індексом «Д» (спрацювання відбулось на гр. Ізраїлю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був поставлений 09 жовтня 2020 року на облік виконання з індексом «Д» - заборона в`їзду в Україну, ініціатор даного доручення - Служба безпеки України). 14 червня 2021 року під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну, зокрема і позивача, за результатами пошуку було встановлено, що стосовно гр. Ізраїлю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулося спрацювання БД Гарт-1/П за індексом «Д» з аналогічних підстав; по причині часткового збігу інформації та з метою прийняття законного рішення щодо пропуску або не пропуску на територію України стосовно даного громадянина, капітаном ОСОБА_6 по лінії оперативно-чергової служби здійснено уточнення інформації з ініціатором доручення - Службою безпеки України, за результатами якого представником СБУ ОСОБА_7 було підтверджено, що стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_8 є рішення про заборону в`їзду в Україну. Враховуючи наявність рішення про заборону в`їзду в Україну позивача як громадянина Ізраїлю, відповідач вважає правомірним оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну, винесене відносно позивача як громадянина Франції.

На підтвердження того, що позивач та громадянин Ізраїлю ОСОБА_8 є однією і тією ж особою відповідачем надано витяги з бази даних на ім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_10 ), громадянство Франція, серія та номер документа НОМЕР_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 та на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_11 ), дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата встановлення на облік 09 жовтня 2020 року, дата зняття з обліку 30 вересня 2023 року, доручення - заборона в`їзду в Україну, ініціатор доручення - Служба безпеки України, джерело інформації - 5-3-2-3861 (2-6-7696нт) 30 вересня 2020 року Захисту наіо.; копію паспорт громадянина Франції позивача ОСОБА_1 ; копію рішення від 14 червня 2021 року про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_8 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_5 з причин того, що у гр. ОСОБА_8 (ОСОБА_12) щодо нього є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; копію паспортного документа громадянина Ізраїлю ОСОБА_8 ) № НОМЕР_5 .

При цьому, Службою безпеки України на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року надано інформацію відповідно до якої, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України документальні матеріали, які стосуються заборони в`їзду вказаним іноземцям було знищено у встановленому порядку, а тому надати їх копії не вбачається за можливе. Також зазначено, що на даний час СБУ не приймалося рішення про заборону в`їзду громадянинові Франції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалося, що громадянин Франції ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є позивачем у даній справі, та громадянин Ізраїлю ОСОБА_5 , 02 серпня 1973 року, щодо якого відбулося спрацювання БД Гарт-1/П за індексом «Д» та наслідком чого слугувало винесення оскаржуваного рішення, є однією і тією ж особою, оскільки з наданих відповідачем доказів вбачається, що прізвище та ім`я позивача, громадянина Франції, ОСОБА_4 . Водночас, прізвище та ім`я особи, громадянина Ізраїлю, ОСОБА_8 (ОСОБА_12), відмінне від прізвища та імені позивача, що, за відсутності жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані особи є однією і тією ж особою, свідчить про їх відмінність, а тому наявність рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в України, винесене відносно громадянина Ізраїлю, ОСОБА_8 (ОСОБА_12), не стосується позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що як станом на дату прийняття оскаржуваного рішення від 25 липня 2021 року, так і на дату винесення рішення у даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності достатньої інформації відносно позивача, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення ним суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження наявності відносно позивача під час здійснення посадовими особами відповідача прикордонного контролю збігу інформації про нього як про особу, яка перетинає державний кордон, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1» за індексом «Д», наслідком чого є протиправність винесення оскаржуваного рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну від 25 липня 2021 року.

При цьому, судом приймається до уваги правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 р. у справі №320/8499/20, в якій зазначено, що право позивача на особисте життя ставиться у противагу інтересам національної безпеки та економічного добробуту держави, що, на думку Суду, виправдовує застосовані до позивача заходи втручання у його права, гарантовані статтею 8 Конвенції, проте, вказує, що відповідачем в межах даної справи не доведено вчинення саме позивачем дій, які завдають шкоди інтересам національної безпеки та економічного добробуту держави.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Водночас, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення відносно громадянина Франції ОСОБА_1 як і встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач та громадянин Ізраїлю ОСОБА_5 , відносно якого, за твердженням відповідача, прийнято рішення про заборону в`їзду в України та який був поставлений на облік виконання доручення з індексом «Д» - заборона в`їзду в Україну, є однією і тою ж особою.

Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника відділу - начальника 3-говідділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 », Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 25 липня 2021 року про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства громадянину Франції ОСОБА_1 .

Решта доводів сторін у справі висновки суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 908,00 грн згідно квитанції про сплату від 30 липня 2021 року №18, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника відділу - начальника 3-говідділення відділу прикордонної служби « Бориспіль-1 », Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 25 липня 2021 року про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства громадянину Франції ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (девятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (, адреса: 08307, Київська обл., м. Бориспіль).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене та підписане 03.04.2025

Суддя Панченко Н.Д.