Справа № 520/26013/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р. Справа № 520/26013/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.01.26 по справі № 520/26013/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дії та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військова частина НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 про накладення дисциплінарного стягнення - сувора догана на ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 про накладення дисциплінарного стягнення, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та скасування наказу відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що протягом проходження військової служби стан здоров`я військовослужбовця значно погіршився. Виникли ускладнення, які об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків військової служби, особливо в частині, що передбачає важкі фізичні навантаження.

Позивач наголошує, що сукупність встановлених у нього захворювань: ураження опорнорухового апарату, хронічна радикулопатія, гіпертонічна хвороба, ХОЗЛ об`єктивно унеможливлювала виконання бойового розпорядження, яке передбачало фізичне навантаження, переміщення у спорядженні, перебування у стресових умовах та підвищені ризики для життя і здоров`я.

На переконання позивача, стан його здоров`я був не формальним виправданням, а реальним та підтвердженим фактором, який виключав можливість виконання бойового завдання без створення загрози його життю та здоров`ю. За таких умов відмова від виконання бойового розпорядження набуває характеру вимушеної та об`єктивно обґрунтованої поведінки.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що командир військової частини НОМЕР_1 рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 приймав у відповідності до ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 6 розділу IV Порядку № 608 після проведення службового розслідування, яким встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Окрім того, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 № 1053 за фактом відмови від виконання наказу командира солдатом ОСОБА_3 приймався на підставі довідки ВЛК від 03.08.2025 № 2025- 0803-2107-5803-0, згідно якої ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби. Враховуючи, що саме цей висновок є ключовим для вирішення питання про відповідальність та на теперішній час чинний, то слід прийти до висновку, що підстави для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 № 1053 відсутні.

У наданому позивачем до позову листі НОМЕР_2 РВЛК від 04.09.2025 № 1189/496 щодо необхідності повторного медичного огляду ВЛК ОСОБА_1 вбачається лише можливість перегляду попереднього рішення, а не його фактичне скасування, тобто рішення ВЛК від 03.08.2025 залишається чинним.

На переконання відповідача, командиром військової частини НОМЕР_1 за результатами службового розслідування перед виданням наказу від 11.08.2025 № 1053 відносно ОСОБА_5 достеменно встановлено факт правопорушення, дії винної особи, об`єктивну можливість виконувати обов`язки військової служби (стан здоров`я) шляхом проведення медичного огляду ВЛК . Притягнення військовослужбовця ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності є похідною умовою при встановленні за результатами службового розслідування вини ОСОБА_2 у вчиненні ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, а відтак не може розглядатись окремо без надання кваліфікації діям військовослужбовця ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 №517 призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 № 63дск солдатом ОСОБА_1 .

За результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження та самовільного залишення місця служби, згідно висновків якого рекомендовано вину стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роги НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 визначено вину стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною, вважати стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецькою батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, що 06.08.2025 відкрито відмовився виконати наказ начальника, стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. II, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення сувора догана.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач відмовився від виконання бойового розпорядження без наявності поважних причин за станом здоров`я, які б перешкоджали виконанню бойового розпорядження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно статті 65 Конституції України, статтею 17 Закону України «Про оборону України», статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», статті 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (статті 29, 31 Статуту). Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту). Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення (стаття 35 Статуту). Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (стаття 37 Статуту).

Згідно статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), відповідно до вимог статей 1, 4 якого військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, і зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності (стаття 6 Дисциплінарного статуту). У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення зокрема: б) догана.

Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 у справі № 816/70/16 зазначив, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.

Як передбачено, статтями 4, 5 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання Стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Відповідно до статі 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

З системного аналізу наведених положень вбачається, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконання чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Статями 83, 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені згаданим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Як передбачено статтями 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі Порядок №608), пунктом 3 розділу ІІ якого передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 8 розділу ІІІ Порядку №608 передбачено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За таких обставин, військовослужбовець притягається до дисциплінарної відповідальності у разі якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 №517 призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 № 63дск солдатом ОСОБА_1 .

За результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження та самовільного залишення місця служби, згідно висновків якого рекомендовано вину стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роги НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною.

Так, службовим розслідуванням встановлено вчинення дисциплінарного проступку позивачем, який відмовився від виконання бойового розпорядження.

Відповідно до ст.35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст.36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

В ході проведення службового розслідування позивачем надано пояснення, згідно яких 06.08.2025 приблизно о 16:00 йому було доведено бойове розпорядження командиром 1 стрілецького батальйону від 06.08.2025 № 63дск про висування на позиції та виконання бойових завдань. Вказав, що під відеозапис він відмовився від даного бойового розпорядження, розуміючи його суть та наслідки відмови. Зазначив, що виконувати бойові завдання він не має змоги у зв`язку зі станом здоров`я, а саме має проблеми зі спиною, сідаліщний нерв, що постійно його турбує та алергія «набряк квінкве». Вказав, що ці проблеми зі здоров`ям не дають йому виконувати дане бойове розпорядження. Зазначив, що за рішенням ВЛК від 05.08.2025 його визнано придатним. Зазначив, що вважає дане рішення не обґрунтованим та передчасним, просив направити його на повторне ВЛК.

Отже, позивач посилався на те, що не може виконувати бойове розпорядження через стан здоров`я.

При цьому, згідно пояснень старшого сержанта ОСОБА_7 перед доведенням бойового розпорядження нею було проведено медичний огляд з метою придатності солдата ОСОБА_1 , до виконання бойового розпорядження. Вказано, що в ході проведеною огляду було здійснено вимірювання життєвих показників (пульс, артеріальний тиск, температура тіла) військовослужбовця та з`ясовано, що його життєві показники дозволяють виконувати бойове розпорядження. Вказано, що після медичного огляду лейтенант ОСОБА_8 під відеозапис в присутності свідків та працівників ВСП та ВКР, вголос зачитала текст бойового розпорядження солдату ОСОБА_1 . Зазначено, що вищезгаданий військовослужбовець від виконання бойового розпорядження відмовився, посилаючись на стан здоров`я. Вказала, що солдат ОСОБА_1 03.08.2025 пройшов позаштатне ВЛК при КНП «Міська поліклініка № 24 ХМР» за результатами якого його визнано придатним до військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-0803-2107-5803-0 від 03.08.2025 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.

Отже, зазначені обставини спростовують посилання позивача на те, що у матеріалах розслідування відсутні медичні документи, які підтверджують наявність хронічних захворювань, пояснення лікарів, які проводили огляд, аналіз ризиків для життя військовослужбовця при виконанні бойового завдання, оцінка впливу стану здоров`я на здатність до несення служби.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає не доведеними посилання позивача на те, що стан його здоров`я перешкоджав виконанню бойового розпорядження станом на час його винесення.

При цьому, дослідивши матеріали справи у сукупності, колегія суддів вважає, що позивач відмовився від виконання бойового розпорядження без наявності поважних причин за станом здоров`я, які б перешкоджали виконанню бойового розпорядження.

Позивач посилався на те, що лист НОМЕР_2 РВЛК від 04.09.2025 №1189/4964 вказує на необхідність перегляду довідки військово-лікарської комісії №2025-2107-5803-0 від 03.08.2025.

Також, позивач посилався на те, що згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-1104-2059-5791-0 від 04.11.2025 його визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, спірним правовідносинам у даному випадку надається оцінка на час їх виникнення, тобто в даному випадку на час винесення оскаржуваного наказу.

При цьому, лист НОМЕР_2 РВЛК від 04.09.2025 №1189/4964 та довідку військово-лікарської комісії №2025-1104-2059-5791-0 від 04.11.2025 складено після оголошення бойового розпорядження від 06.08.2025 № 63дск, проведення службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу.

Отже, зазначені доводи позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що довідка військово-лікарської комісії №2025-2107-5803-0 від 03.08.2025 була скасована на час оголошення бойового розпорядження від 06.08.2025 № 63дск, проведення службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 визначено вину стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною, вважати стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецькою батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, що 06.08.2025 відкрито відмовився виконати наказ начальника, стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. II, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення сувора догана.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 по справі №№1.380.2019.000616 зазначив, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. Крім того, Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 про накладення дисциплінарного стягнення - сувора догана на ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 по справі № 520/26013/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 по справі № 520/26013/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло