Справа № 320/18386/25
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відвід судді

07 квітня 2026 року № 320/18386/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про відвід судді у справі № 320/18386/25 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави до Державної служби геології та надр України за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" та ТОВ "Надрагазовидобування", про визнання протиправними та скасування наказів, спеціального дозволу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженко Олег Вікторович в інтересах держави із позовом до Державної служби геології та надр України за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" та ТОВ "Надрагазовидобування", в якому прокурор просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології і надр України від 14.03.2016р. №82 в частині надання ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" спеціального дозволу на користування надрами - видобування газу природнього, конденсату Шевської площі Дніпропетровська область;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології і надр України від 29.02.2024р. №92 у частині внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами щодо власника спеціального дозволу на користування надрами від 12.04.2016р. №6114 з ТОВ "Надрагазовидобування" () на ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" ();

- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 12.04.2016р. №6114, виданий ТОВ "Надрагазовидобування" (), вид користування - видобування корисних, назва родовища - площа - Шевська, зі змінами про власника на ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025р., головуючим суддею по справі № 320/18386/25 за наведеним позовом обрано суддю Марича Є.В.

Ухвалою суду від 17.04.2025р. згідно ч.ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України вказана позовна заява була залишена без руху із підстав невідповідності останньої ст.ст. 160, 161 цього Кодексу та запропоновано усунути недоліки позовної заяви у визначений судом строк та шляхом подання до суду обґрунтування права на звернення до суду із даним позовом та обґрунтовану заяву (клопотання) щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчить про дотримання строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано до суду заяви (подані через Електронний суд 24.04.2025р.) щодо обґрунтування права на звернення прокурора до суду, як самостійного позивача та щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, поновлення строку.

Ухвалою суду від 01.05.2025р. (справа № 320/18386/25), залишеною в силі постановою ШААС від 02.10.2025р., вирішено позовну заяву заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави до Державної служби геології та надр України за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" та ТОВ "Надрагазовидобування", про визнання протиправними та скасування наказів, спеціального дозволу, - повернути позивачеві згідно приписів ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалено наведені ухвалу та постанову скасувати, а справу № 320/18386/25 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання відкриття провадження.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.02.2026р., справу передано на розгляд судді Маричу Є.В.

02.04.2026р. представником ТОВ "Перша Українська газонафтова компанія" подано до суду заяву про відвід судді, яка мотивована тим, що суддею Маричем Є.В. вже висловлено позицію по даній справі в ухвалі Київського ОАС від 01.05.2025р. (фактично отримано секретарем головуючого судді 06.04.2026р.).

Розглянувши подану заяву у порядку письмового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 1 ст. 39 КАС України визначено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 1 - 2 ст. 40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Частиною 12 цієї ж статті визначено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм в сукупності з матеріалами справи та доводами поданої заяви свідчить на користь висновку про те, що суддею Маричем Є.В. по даній справі вже висловлено позицію, що згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, є підставою для самовідводу судді.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України Про судоустрій і статус суддів, кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, головною метою якого є відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є обґрунтовані сумніви.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено (стаття 2), що рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковими для виконання Україною. Суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - ЄКПЛ) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 16).

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Разом з тим, приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє відвід (самовідвід) від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розгляд даної справи суддею Маричем Є.В., яким фактично вже висловлена його позиція щодо спору, який має місце у даному випадку, може викликати сумнів у учасників щодо неупередженості чи об`єктивності при розгляді справи, саме цим суддею, у зв`язку із чим подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 40, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву про відвід судді Марича Є.В. - задовольнити.

2. Адміністративну справу № 320/18386/25 передати для визначення іншого складу суду автоматизованою системою документообігу Київського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Марич Є.В.