Справа № 340/9999/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2026 року м. Дніпросправа № 340/9999/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі № 340/9999/23 (головуючий суддя першої інстанції - Черниш О.А. ) за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23.04.2025 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Д» №6 від 03.08.2023 року, №6 від 03.08.2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми «Д» №6 від 03.08.2023 року в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 68831,84 грн., з яких: 67122, 60 грн. - штраф, 1709,24 грн. - пеня.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми «Д» №6 від 03.08.2023 року в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 7827,77 грн., з яких: 7533,02 грн. - штраф, 294,75 грн. - пеня.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування заводом конструкцій швидкомонтажних будівель ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за окремі податкові періоди у 2017-2023 роках. У зв`язку з цим до платника застосовано штрафи на підставі п.125-1.2 ст.125-1 ПК України та нарахована пеня на підставі п.129.1.4 п.129.1 ст.129 ПК України, про що свідчать прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 03.08.2023 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. 02.04.2026 року та 03.04.2026 року головуючий суддя Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» з 1991 року зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку платників податків в Світловодській ДПІ ГУ ДПС у Кіровоградській області.

Позивач у своєму складі мав відокремлений підрозділ (філію) - Завод конструкцій швидкомонтажних будівель товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» (далі - ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП»), який був створений у 2011 році, а закритий (ліквідований) у 2023 році.

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, які в даних правовідносинах реалізують надані ПК України повноваження.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17.05.2023 року проведена державна реєстрація припинення відокремленого підрозділу ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» (код ЄДРПОУ ВП 05784785), а 18.05.2023 року зазначений відокремлений підрозділ знятий з обліку як платник податків у Світловодській ДПІ ГУ ДПС у Кіровоградській області.

З огляду на розпочату процедуру закриття відокремленого підрозділу юридичної особи, у червні 2023 року посадові особи ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі наказу №745-п від 09.06.2023 року прийнятого відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, провели документальну позапланову виїзну перевірку ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 року по 16.06.2023 року.

За результатами перевірки контролюючим органом 23.06.2023 року складено акт №4957/11-28-07-07/05784785, висновками якого встановлено порушення позивачем:

- п.57.1 ст.57, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб;

- пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, п.57.1 ст.57, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасного перерахування військового збору.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області відносно ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» 03.08.2023 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

- форми «Д» №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 112712,28 грн., з яких: 111871,01 грн. - штраф, 9841,27 грн. - пеня,

- форми «Д» №6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 13676,98 грн., з яких: 12555,04 грн. - штраф, 1121,94 грн. пеня.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив такі рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Повноваження контролюючого органу, підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до пп.14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно із п.п.14.1.156, 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством - податковим агентом, або представником платника податку (пункт 38.2 статті 38 ПК України).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 54.2 статті 54 ПК України визначено, що грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно із пп. «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до п.п.168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надасться) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, шо нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (пп.168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України).

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в ході документальної перевірки ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» контролюючий орган виявив факт несвоєчасної сплати філією як податковим агентом до бюджету нарахованого податку з доходів у вигляді заробітної плати найманих працівників та військового збору. Сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору, нарахованого на суми заробітної плати, ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» здійснив після виплати доходу (заробітної плати) працівникам.

Відповідно до акту перевірки від 23.06.2023 року та складеного відповідачем розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» несвоєчасно сплатив податок на доходи фізичних осіб за такі періоди: грудень 2017 року - 29734,16 грн., січень 2018 року - 185064,26 грн., лютий 2018 року - 142 960,60 грн., грудень 2019 року - 50760,71 грн., вересень 2022 року - 3659,50 грн., жовтень 2022 року - 6090,23 грн., листопад 2022 року - 6217,59 грн., грудень 2022 року - 6815,94 грн., січень 2023 року - 12327,54 грн., лютий 2023 року - 3853,52 грн., усього - 447484, 05 грн..

Позивач сплатив до бюджету нарахований податок на доходи фізичних осіб у квітні 2018 року (за грудень 2017 року, січень - березень 2018 року), у лютому 2020 року (за грудень 2019 року), у квітні 2023 року (за вересень 2022 року - лютий 2023 року).

Зазначене стало підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення форми «Д» №6, яким на підставі пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 ПК України на ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» накладено штраф, передбачений п. 125-1.2 ст.125-1 ПК України у розмірі 25% сум податку, що підлягав сплаті до бюджету, що склало 111871,01 грн. (447484,05 грн. х 25%). Також нараховано пеню відповідно до пп. 129.1.4 п.129.1 ст.129 ПК України в сумі 9841,27 грн. за кожний календарний день несплати (неперерахування), включаючи день погашення податкового зобов`язання, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, діючої на кожний такий день.

Відповідно до акту перевірки від 23.06.2023 року та складеного відповідачем розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету військового збору, ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» несвоєчасно сплатив військовий збір за такі періоди: грудень 2017 року - 4640,35 грн., січень 2018 року - 16053,52 грн., лютий 2018 року - 12268,59 грн., березень 2018 року - 12548,96 грн., липень 2022 року - 213,44 грн., серпень 2022 року - 782,17 грн., вересень 2022 року - 719,70 грн., жовтень 2022 року - 526,12 грн., листопад 2022 року - 518,14 грн., грудень 2022 року - 567,99 грн., січень 2023 року - 1041,46 грн., лютий 2023 року - 339,72 грн., усього - 50 220,16 грн..

Позивач сплатив до бюджету нарахований військовий збір у квітні 2018 року (за грудень 2017 року, січень-березень 2018 року), у травні 2018 року - за березень 2018 року, у квітні 2023 року (за липень 2022 року - лютий 2023 року).

Зазначене стало підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення форми «Д» №6, яким на підставі пп. 54.3.5 п. 54.3 ст.54 ПК України на ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» накладено штраф, передбачений п.125-1.2 ст.125-1 ПК України у розмірі 25% сум податку, що підлягав сплаті до бюджету, що склало 12555,04 грн. (50220,16 грн. х 25%). Також нараховано пеню відповідно до пп. 129.1.4 п.129.1 ст.129 ПК України в сумі 1121,94 грн. за кожний календарний день несплати (не перерахування), включаючи день погашення податкового зобов`язання, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, діючої на кожний такий день.

Згідно тексту позову позивач не заперечує несвоєчасну сплату ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» податку на доходи фізичних осіб і військового збору, що є порушення вимог п.57.1 ст.57, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України.

Натомість, позивач зазначив, що за несплату узгоджених сум грошового зобов`язання платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафів згідно зі статтею 124 ПК України, а не за статтею 125-1 ПК України.

Позивач надав суду власні розрахунки штрафів, обчисливши їх у розмірі 5% та 10% від погашених сум податкового боргу (в залежності від тривалості затримки сплати сум боргу).

Проте, суд зазначає, що несплата (не перерахування) податковим агентом податку на доходи фізичних осіб та військового збору до або під час виплати доходу на користь іншого платника є підставою для накладення штрафу згідно зі статтею 125-1 ПК України за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету (до виплати заробітної плати або одночасно з виплатою заробітної плати).

Слід врахувати, що положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року №466-IX запроваджено в межах ПК України принцип винної відповідальності платника податку за податкові правопорушення.

Обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 125-1.2 125-1.4 статті 125-1 ПК України, є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Специфіка податкового правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати/несплати передбачає наявність певних особливостей об`єктивної сторони кожного такого правопорушення, зокрема передбачає різні граничні дати сплати (перерахування), може містити фактичну дату сплати (перерахування), має різну кількість календарних днів прострочення сплати, врешті решт кожному податковому правопорушенні притаманні різні обставини, що вплинули на допущення позивачем податкового правопорушення.

Відповідно до п.112.2 ст.112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

З урахуванням того, що контролюючим органом дискреційно обрано розмір штрафної (фінансової санкції) у підвищеному розмірі (25%), яка передбачає наявність умислу (вини) платника податків у допущені податкового правопорушення, та враховуючи наявну презумпцію правомірності рішень платника податків, суд апеляційної інстанції вважає, що контролюючий орган зобов`язаний дослідити кожний факт несвоєчасної сплати, несвоєчасного перерахування, та перевірити, чи мав позивач можливість не допустити порушення.

У податковому правопорушенні, об`єктивною стороною якого є обставини несвоєчасної сплати (перерахування) або несплати (неперерахування), з метою встановлення факту наявності/відсутності бездіяльності платника податків, контролюючий орган повинен був перевірити наявність/відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках позивача, їх розподілення в порядку черговості/пріоритетності, в тому числі в розрізі кожного такого правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що у змісті акту перевірки відсутні ознаки того, що контролюючий орган досліджував питання вини позивача у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням та частково неперерахування узгоджених сум податку на доходи фізичних осіб (із сум заробітної плати) та військового збору, в чому саме вона проявляється, а також відсутність зазначення конкретних фактів, періодів тощо.

Згідно акту перевірки контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено безперервне невиконання платником податку норм Кодексу та надано визначення такому невиконанню - триваюче, а також контролюючим органом в ході проведення перевірки встановлено обставини допущення позивачем несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору при наявності достатніх обігових грошових коштів на розрахункових рахунках.

Пунктом 111.5 статті 111 ПК України дано визначення триваючому правопорушенню - безперервне невиконання норм цього Кодексу платником податків, який вчинив певні дії чи допустив бездіяльність і не вчиняв подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом.

Згідно п.113.3. ст.113 ПКУ у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2022 року по справі №520/9294/21, аналізуючи вимоги статей 109, 112, 123 ПК України, дійшов висновку про те, що вказані положення чинного податкового законодавства визначають вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, а тому для встановлення її наявності контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/ бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме - що платник податків вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Також Верховний Суд у постановах від 16.03.2023 року в справі №600/747/22-а, від 03.08.2023 року у справі №520/22505/21, від 05.10.2023 року в справі №520/14773/21 сформулював висновки, за змістом яких обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу в підвищених розмірах є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Не виконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як не виконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. При цьому, вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина (у визначених ПК України випадках) в податкових правопорушеннях нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга не містить вмотивованого спростування висновків суду першої інстанції, в частині безпідставного застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій у розмірі 25% (передбачає доведення умисності дій (вини) платника податків), фактично без дослідження та доведення обставин вини (умислу) у діях позивача та не містить спростування доводів та наданих позивачем доказів, відсутності на розрахункових рахунках підприємства грошових коштів, станом на дату виплати заробітної плати.

При цьому, обов`язок доведення вини покладено саме на контролюючий орган і без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

У випадку встановлення контролюючим органом під час проведення перевірки на підставі сукупності відповідних даних податкової інформації обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як не виконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, контролюючий орган не позбавлений можливості констатувати в діяннях платника податків вини в умисній формі.

Такі обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення.

Натомість, в акті перевірки від 23.06.2023 року відсутні будь-які висновки щодо наявності умислу в діях платника податків, а також посилання на обставини, які вказують на наявність саме такої кваліфікуючої ознаки.

Відповідач не довів наявність у діях ЗКШМБ ТДВ «ОДЕБП» умислу, тож платник податків підлягає притягненню до відповідальності на підставі пункту 125-1.1 статті 125 ПК України, а штраф має бути накладений у розмірі 10% сум податку, що підлягав сплаті до бюджету, що складає: з податку на доходи фізичних осіб 44748, 41 грн. (447484,05 грн. х 10%), з військового збору 5022,02 грн. (50220,16 грн. х 10%).

Інша частина сум штрафу, а саме з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 67122, 60 грн. (111871, 01 грн. - 44748, 41 грн.), з військового збору в розмірі 7533,02 грн. (12555, 04 грн. - 5 022,02 грн.) накладені безпідставно.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у контролюючого органу дослідити кожний факт несвоєчасної сплати, несвоєчасного перерахування, з`ясувати наявність достатніх обігових грошових коштів на розрахункових рахунках позивача та їх розмір задля можливості такого перерахування, здійснити перевірку можливості не допустити порушення та чи вчиняв позивач подальші дії та які саме для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині рішення суду не переглядається.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки за приписами ч.1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі № 340/9999/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі № 340/9999/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова