Справа № 440/9998/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/9998/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Проскурні Я.О.,

представника позивача Гонтара В.М.,

представника відповідача Набоки В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Владікос" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 №1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.06.2025 №1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що податковий орган порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через необгрунтоване визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств.

Позивач не погоджувався з висновками ГУ ДПС у Полтавській області, викладеними в Акті перевірки. Наголошував, що під час перевірки позивачем були надані відповідачеві усі первинні документи за весь період перевірки, про що зазначено в самому акті перевірки. Зазначає, що надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст та реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву /т.4 а.с 1 - 10/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що ТОВ «Владікос» неправомірно визначено показники Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, за рахунок заниження доходів від безоплатно одержаних оборотних активів на суму 14330948 грн., в т.ч. за 2018 рік - 9855674 грн., 2019 рік 4129274 грн., за 2020 рік - 310900 грн., за 2021 рік 35100 грн. в результаті документального оформлення нереальних господарських операцій з ТОВ «ТРЕЙДІНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ПБФ ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2579571 грн., в т.ч. за 2018 рік - 1774021 грн., 2019 рік 743269 грн., за 2020 рік - 55962грн., за 2021 рік 6318 грн. Відповідач зазначає, що перевіркою зроблено висновок про те, що операції з постачання ТМЦ та перерахування коштів на користь ТОВ «ТРЕЙДІНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ПБФ ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК не опосередковувались їх реальним виконанням постачання ТМЦ в майбутньому, виходячи з вищевикладених об`єктивних причин, не є можливими, а отже, створені для штучного формування витрат підприємства реального сектору економіки та ухилення ним від оподаткування.

21.08.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив /т.4 а.с. 180 - 190/ в якій зазначає, що позивач не може нести відповідальність за не виконання його контрагентами своїх зобов`язань. Позивач зауважує, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 №14/19 у зв`язку зі призначенням судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №440/9998/25, за результатами якого суддею з розгляду цієї справи визначено суддю Бойка С.С., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 справу №440/9998/25 прийнято до розгляду, вирішено розглядати за правили загального позовного провадження, призначено підготовче засідання / т.5 а.с.3/.

В ході підготовчого засідання, призначеного на 26402.2026, судом протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті / т.5 а.с. 16-18/.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Приватне підприємство «Владікос» зареєстроване як юридична особа за місцезнаходженням: 39601, м. Кременчук, вул. Леонова, буд.4-Д, кв.1, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації юридичної особи 27.11.2006 року, номер запису № 0004867 ().

На податковий облік Товариство взято в контролюючому органі 28.11.2006 за № 8426 та на цей час перебуває на обліку в ДПІ у м. Полтаві ГУ ДПС у Полтавській області (Кременчук).

Приватне підприємство «Владікос» зареєстровано платником податку на додану вартість з 08.12.2006.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 25.03.2025 № 1012-П була проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного підприємства «ВЛАДІКОС», податковий номер 34689669 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, валютного законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2012 по 31.12.2024, іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 12.05.2025 № 6375/16-31-07-01-01/34689669.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.06.2025 № 1, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1067942,50 грн та від 06.06.2025 № 1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 3208893,75 гривні.

Підставою для винесення податкового повідомлення рішення від 06.06.2025 № 1 стало порушення підприємством пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п.5, п.21 П(С)БО 15 «Дохід» (розділів «Визнання та класифікація доходу» та «Оцінка доходу») затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.11 1999 № 290, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, п. 9 П(С)БО 25 «Спрощена фінансова звітність», який затверджений Наказом Мінфіна України від 25.02.2000 № 39, зареєстрований в Мінюсті України 15.03.2000 за № 161/4382, п. 12 НП(С)БО 9 «Запаси», затвердженого наказом № 246 від 20.10.1999 Міністерства фінансів України Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044, п. 2.10 Методичних рекомендацій в бухгалтерському обліку запасів, затвердженого наказом № 2 від 10.01.2007 Міністерства фінансів України, абзацу другого розділу I Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 №291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за №893/4186 із змінами та доповненнями, ст. 1, п. 2 ст. 3, абз.8 ст.4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-XIV, із змінами та доповненнями.

Підставою для винесення податкового повідомлення рішення від 06.06.2025 №1 стало порушення п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-XIV, п. 6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289.

Позивач не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 06.06.2025 №1 та №1, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами п.п. 14.1.181., п. 14.1., ст. 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Положеннями п. 186.1. ст. 186 ПК України передбачено, що місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах б і в цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушення вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.2. вказаного розділу визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Пункт 2.4. Розділу 2 Положення передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/ або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, судом з`ясовано, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства «Владікос» складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи № 6375/16-31-07-01-01/34689669 від 12.05.2025 про результати документальної виїзної перевірки ПП «Вдадікос».

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській області 06.2025 винесло податкове повідомлення-рішення № 1, з якого вбачається, що ПП «Владікос» було порушено, зокрема, п.198.1, п.198.5, п.198.6 ст. 198 ПК України, ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 р. № 21, а саме: заниження податку на додану вартість на загальну суму 2196948 грн., у тому числі за квітень 2018 р. 290429 грн., травень 2018 р. 49103 грн., липень 2018 р. 255799 грн., серпень 2018 р. 258108 грн., вересень 2018 р. 1785 грн., жовтень 2018 р. 487370 грн., травень 2019 р. 194694 грн., серпень 2019 р. 241004 грн., липень 2020 р. 174867 грн., грудень 2020 р. 54939 грн., травень 2021 р. 5850 грн., лютий 2023 р. 183000 грн.

Перевіркою також встановлено: завищення податкового кредиту на загальну суму 2183825 грн., в т.ч.: за лютий 2018 р. на суму 98429,2 грн., за березень 2018 р. на суму 80000 грн., за квітень 2018 р. на суму 112000 грн., за травень 2018 р. на суму 164902 грн., за червень 2018 р. на суму 28600 грн., за липень 2018 р. на суму 111400 грн., за серпень 2018 р. на суму 311287 грн., за вересень 2018 р. на суму 375326 грн., за жовтень 2018 р. на суму 60650 грн., за листопад 2018 р. на суму 49685 грн., за грудень 2018 р. на суму 45667 грн., за березень 2019 р. на суму 67481 грн., за квітень 2019 р. на суму 31861 грн., за липень 2019 р. на суму 55337 грн., за серпень 2019 р. на суму 185667 грн., за жовтень 2019 р. на суму 38200 грн., за листопад 2019 р. на суму 126667 грн., за січень 2020 р. на суму 10000 грн., за грудень 2020 р. в сумі 41817 грн., за лютий 2021 р. на суму 5850 грн., за січень 2023 р. на суму 183000 грн. внаслідок встановлення нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ «ТРЕЙДИНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК» невраховано податкове зобов`язання на списану кредиторську заборгованість по взаємовідносинам з постачальником ТОВ «ІНВЕСТПРОМТЕХСЕРВІС» в грудні 2020 р. на суму ПДВ 13122 грн.

Також, перевіркою було встановлено порушення п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України та ряду інших нормативних документів у вигляді заниження доходів від безоплатно одержаних оборотних активів на суму 14330948 грн., в т.ч. за 2018 р. 9855674 грн., 2019 р. 4129274 грн., за 2020 р. 310900 грн., за 2021 р. 35100 грн. в результаті документального оформлення нереальних господарських операцій зі спірними контрагентами, в результаті чого складене податкове повідомлення- рішення № 1 від 06.06.2025.

Перевіривши підстави прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Як зазначалося раніше, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Підпунктом 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) визначено статтею 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.4 цієї статті при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку.

Наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, затверджено форму податкової декларації з податку на додану вартість; форму уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок; форму розрахунку податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, додатками до декларації є: 1) розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); 2) довідка про суму від`ємного значення звітного(податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) (додаток 2); 3) розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3 ); 4) заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (додаток 4); 5) розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); 6) довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядок 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; 7) розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); 8) заява про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/ або розрахунку коригування (Д8) (додаток 8); 9) розрахунок податкових зобов`язань за операціями, визначеними в статті 16-1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», та питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (ДС9) (додаток 9). Додатки додаються до декларацій за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках.

В свою чергу, платники податку, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації (Д3) - додаток 3 та (Д4) - додаток 4. Розрахунок суми бюджетного відшкодування здійснюється в межах суми, обчисленої відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням від`ємного значення поточного звітного (податкового) періоду, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість. Значення рядка 3 таблиці 1 (Д3) - додаток 3 переноситься до рядка 20.2 декларації.

Отже, аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що право на отримання бюджетного відшкодування у платника ПДВ виникає щодо суми, яку він фактично сплатив у попередніх податкових періодах, за наявності у нього від`ємного значення різниці між податковим зобов`язанням та податковим кредитом у поточному та попередньому податковому періоді, за умови наявності у платника податку належно оформлених податкових накладних та відсутності спору щодо реальності господарських операцій із поставки товарів, робіт, послуг.

Господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем встановлено заниження грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 1067942,50 грн та з податку на прибуток за податковим зобов`язанням в сумі 3208893,75 грн.

Вказані висновки ґрунтуються на доводах відповідача щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «ТРЕЙДИНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК у зв`язку з реалізацію вищевказаними контрагентами товару невідомого походження, введеного в обіг шляхом оформлення недостовірних документів.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ПП «Владікос» (покупець) було укладено ряд договорів на поставки з ТОВ «ТРЕЙДИНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС» (поставщики) з ТОВ «ВБК укладено договір купівлі-продажу.

На підтвердження виконання умов договорів позивач надав суду копії договорів, видаткових накладних, податкових накладних, товарно - транспортних накладних.

Розрахунок ТОВ «ТРЕЙДИНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК проводився в безготівковій формі.

Суми ПДВ за податковими накладними включені позивачем до складу податкового кредиту звітних періодів.

Дослідивши копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми видаткових та податкових накладних в акті перевірки відсутні.

Також, контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагенти позивача мали статус платників податку на додану вартість та були зареєстрованими як юридичні особи у встановленому законодавством порядку.

Надані суду первинні документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ «ТРЕЙДИНГ ОПТТОРГ», ТОВ «ВІМГРЕЙ», ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ТОВ «ЮФКОМ СТРОЙ», ПП «ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», ТОВ «ВБК товару та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Також судом встановлено, що придбані у вищезгаданих постачальників матеріали (товар) у подальшому витрачались ПП «Владікос» у його господарській діяльності при здійсненні ним робіт за договорами з контрагентами: Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс», Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз», Селянським (фермерським господарством) «Урожай», приватним підприємством «Агротемп», Представництвом «Онур Ташимаджалик Іншаат Тіджарет ве Сана Ананім Ширкет», Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер», Товариством з обмеженою відповідальністю «Універбур».

Матеріалами наданими позивачем, зокрема договорами підрядів, локальних кошторисів, актами приймання виконаних робіт подорожніми листами, товарно-транспортними накладними, підтверджено, що в результаті господарських операцій з вказаними контрагентами у ПП «Владікос» відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі.

Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.

Таким чином, на підставі наведених доказів, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.

Контрагенти позивача під час здійснення господарської операції та складення первинних документів були зареєстровані як юридичні особи, на момент проведення фінансово-господарських операцій були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товарів, їх оприбуткування та використання у власній господарській діяльності, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому суд відмічає, що обов`язок контролю за правильністю нарахування та сплати податків покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальником товарів (послуг) по ланцюгу.

Аналізуючи доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача, на думку податкового органу, необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого роду поставок, суд враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД» є учасником кримінального провадження №0001634 від 30.12.2021 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 1 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; на те що ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ» є учасником кримінального провадження №0000019 від 15.07.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 205-1 КК України; на те, що ПП «ПБФ ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС» є учасником кримінального провадження №0000130 від 10.10.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України як на підставу для винесення спірних рішень, оскільки на даний час відсутній вирок суду стосовно цих контрагентів, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

При цьому, з огляду на наявні у матеріалах справи первинні та інші документи, які складені під час здійснення господарських операцій позивача із ТОВ «ДРЕЙК ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬФАКОМПАНІ», ПП «ПБФ ДІЛОВИЙ АЛЬЯНС», не вбачає підстав вважати, що операції не мали реального характеру.

Суд звертає увагу, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства по операціям позивача з зазначеними здійснено при помилковому розумінні норм діючого законодавства України та фактичних обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних рішень у вказаній частині, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог у вказаній частині.

Враховуючи вищевикладене суду вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №1 від 06.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1067942,50 грн та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області №1 від 06.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 3208893,75 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ПП «Владікос» підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Владікос" (вул. Леонова,4-Д, кв.1, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, код ЄРДПОУ 34689669) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000, код ЄРДПОУ 44057192) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області №1 від 06.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 067 942,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області №1 від 06.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 3208893,75 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області на користь Приватного підприємства "Владікос" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24244,00 грн ( двадцять чотири тисячі двісті сорок чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.04.2026.

Суддя С.С. Бойко