Справа № 160/21871/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 160/21871/25

адміністративне провадження № К/990/12588/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_2» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №160/21871/25 за позовом Верхньодніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольт Постач», Товариство з обмеженою відповідальністю «Хайат Естейт», Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Приватне підприємство «ОСОБА_2», ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Верхньодніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до Східного офісу Держаудитслужби, у якому просила визнати протиправною та скасувати Вимогу Східного офісу Держаудитслужби про усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року задоволено заяву представника Верхньодніпровської міської ради про залучення до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача;

залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛЬТ ПОСТАЧ»;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАЙАТ ЕСТЕЙТ»;

- Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ;

- Приватне підприємство «ОСОБА_2»;

- Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року адміністративний позов Верхньодніпровської міської ради задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 3, 4 та 5 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства» від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Верхньодніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань Східного офісу Держаудитслужби судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року задоволено частково апеляційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби. У задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «ОСОБА_2» відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року скасовано в частині задоволених позовних вимог Верхньодніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛЬТ ПОСТАЧ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАЙАТ ЕСТЕЙТ», Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Приватне підприємство «ОСОБА_2», ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування пунктів 3 та 5 вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства» від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025 та в цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі №160/21871/25 залишено без змін.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Приватне підприємство «ОСОБА_2» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

20 березня 2025 року Верховним Судом зареєстровано касаційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_2» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №160/21871/25, яка надійшла через підсистему «Електронний суд». Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції частково, в частині відмови у задоволенні позову визнати протиправним та скасувати пункт 6 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства» від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025, скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «ОСОБА_2», ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати пункт 6 Вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства» від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якого зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно наявності/відсутності повноважень у органів державного фінансового контролю під час ревізії перевіряти дотримання об`єктом контролю та/або об`єктом зустрічної звірки податкового законодавства, а також компетенції встановлювати (констатувати) порушення суб`єктом господарювання законодавства з питань оподаткування (вимог статей Податкового кодексу України), з огляду на положення пункту 41.1 статті 41 ПК України, частини четвертої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункту 19 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550.

Зокрема, скаржник зазначає, що під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанції не застосували до правовідносин пункт 41.1 статті 41 ПК України, частини четвертої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункту 19 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, які за фактичних обставин даної справи підлягали застосуванню, що вказує на неправильне застосування норм матеріального права.

Суд зауважує, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте, скаржник не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду, та як відповідні норми права необхідно застосовувати, а також не обґрунтував необхідність такого висновку (усунення колізії, визначення пріоритету між нормами, тлумачення норми, т.і.) у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи.

Водночас, Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій щодо вимоги Східного офісу Держаудитслужби про усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 11 липня 2025 року № 040420-13/4284-2025 в частині пункту 6 вимоги (відшкодування зайво сплачених коштів у сумі 34375,99 грн) дійшли висновку про її правомірність, обґрунтованість та відсутність підстав для її скасування в цій частині, оскільки було встановлено про включення до актів виконаних робіт сум єдиного податку понад вартість робіт, що призвело до завищення вартості цих робіт, та, як наслідок, передплату бюджетних коштів.

При цьому, суди попередніх інстанції не застосовували та не аналізували пункт 41.1 статті 41 ПК України, частину четвертої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункт 19 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550.

Суд зауважує, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку заявника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Фктично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Крім того, Суд зауважує, що апеляційний суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що третя особа, оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у тому числі і пункт 6 вимоги, проте не зазначила, які права та інтереси її порушенні з боку відповідача внаслідок прийняття оскаржуваної вимоги.

Приватне підприємство «ОСОБА_2, звертаючись до Верховного Суду, також не наводить таких обґрунтувань у касаційній скарзі.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, 336 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_2» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №160/21871/25 за позовом Верхньодніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольт Постач», Товариство з обмеженою відповідальністю «Хайат Естейт», Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , Приватне підприємство «ОСОБА_2», ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування вимоги повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак