Справа № 420/10723/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа №420/10723/21

адміністративне провадження №Зі/990/52/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І., від участі у розгляді справи № 420/10723/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Суворовського районного суду м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - ТУ ДСА України в Одеській області), Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Суворовського районного суду м. Одеси, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжній ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області виконати належний перерахунок винагороди з проведенням індексації грошових доходів та сплатити борг несплаченої перерахованої винагороди з вересня 2017 року;

- визнати відмову ТУ ДСА України в Одеській області подавати до пенсійного та фіскального органів звітів про суми нарахованої винагороди та суми нарахованого і сплаченого ЄСВ застрахованої особи присяжній Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 - протиправною та зобов`язати надати до фіскальних органів звіти про нарахований та сплачений ЄСВ з вересня 2017 року;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області належним чином та в повному обсязі дозареєструвати в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків облікової картки присяжній Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 з конкретним заповненням усіх даних з вересня 2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022, залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Суду від 18.10.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2023 в частині вимог про непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної ОСОБА_1 , зобов`язання виконати перерахунок такої винагороди з проведенням індексації грошових доходів та стягнення відповідної заборгованості скасовано, справу № 420/10723/21 в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції - П`ятого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2023 залишено без змін.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 в частині відмови у задоволенні вимог щодо непроведення індексації винагороди присяжної ОСОБА_1 скасовано та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким:

- визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної ОСОБА_1 ;

- зобов`язано ТУ ДСА України в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію винагороди присяжної ОСОБА_1 починаючи з вересня 2017 року, з урахуванням висновків суду викладених у цій постанові.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі за №420/10723/20 за нововиявленими обставинами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2026, заяву ОСОБА_1 задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2022 у справі № 420/10723/21 - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалено нове рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Одеській області, ДСА України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Суворовського районного суду м. Одеси про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення індексації доходів громадян на винагороду присяжної та зобов`язання вчинити певні дії в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Позовну заяву в частині відмови у задоволенні позовних вимог задоволено:

- визнано відмову ТУ ДСА України в Одеській області подавати до пенсійного та фіскального органів звітів про суми нарахованої винагороди та суми нарахованого і сплаченого ЄСВ застрахованої особи присяжної Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 протиправною;

- зобов`язано ТУ ДСА України в Одеській області надати до фіскальних органів звіти про нарахований та сплачений ЄСВ з вересня 2017 року відносно ОСОБА_1 .

02.04.2026 ТУ ДСА України в Одеській області, звернулось через підсистему «Електронний суд» до Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2026.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2026 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Мацедонській В.Е., суддям Мельник-Томенко Ж.М., Смоковичу М.І.

03.04.2026 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І. від розгляду справи № 420/10723/21.

На обґрунтування вказаної заяви скаржниця зауважила, що вказані судді вже приймали участь у розгляді цієї справи та в іншій справі № 420/1059/20, у якій вона є позивачкою. Так суддя Мельник-Томенко Ж.М. як суддя-доповідач прийняла участь в ухваленні постанови від 18.10.2023 у цій справі, а також у справі № 420/1059/20, де ті ж самі сторони та той самий предмет позову. Зі скаргою на дії судді Мельник-Томенко Ж.М. ОСОБА_1. зверталась до Вищої ради правосуддя; а судді Мацедонська В.Е. та Смокович М.І. відмовляли у задоволенні її заяв про відвід колегії суддів у справі № 420/1059/20.

На думку заявниці такий склад колегії суддів об`єктивно викликає обґрунтовані сумніви в її безсторонності та неупередженості. За таких обставин ОСОБА_1 не може очікувати справедливого розгляду цієї справи, в якій ті ж самі судді вже висловлювали свою позицію щодо правовідносин (правовий статус присяжного, винагорода, ЄСВ) у споріднених справах позивачки № 420/1059/20 та № 420/10723/21.

Ухвалою Суду від 06.04.2026 визнано необґрунтованим відвід, заявлений ОСОБА_1 колегії суддів: Мацедонській В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковичу М.І. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід вказаної колегії суддів від участі в розгляді справи № 420/10723/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Одеській області, ДСА України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Суворовського районного суду м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), для розгляду заяви.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.04.2026 заяву про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. передано на розгляд судді Єресько Л.О.

09.04.2026 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло доповнення до заяви про відвід колегії суддів у повному складі від 03.04.2026 у якій заявниця вказує про те, що суддя Єресько Л.О. уже неодноразово, починаючи з 2021 року, брала участь у розгляді її справи з аналогічним предметом спору, зокрема у справі № 420/1059/20, де відмовляла у відкритті провадження, повертала касаційні скарги та розглядала заяви про відвід.

На думку ОСОБА_1 , призначення саме судді Єресько Л.О. для розгляду заяви про відвід підтверджує системну упередженість і відсутність гарантій безсторонності суду та є порушенням статті 6 Конвенції.

Заявниця просить прийняти до розгляду це доповнення до заяви про відвід колегії суддів від 03.04.2026 та урахувати при вирішенні питання про відвід.

Реагуючи на доводи заявниці варто зауважити, що відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлено відвід.

Отже, враховуючи те, що протоколом автоматизованого розподілу від 07.04.2026 заяву про відвід колегії суддів у складі: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І. від участі у розгляді справи № 420/10723/21, яку ухвалою Верховного Суду від 06.04.2026 визнано необґрунтованою, передано на розгляд судді Єресько Л.О., згідно з приписами частини четвертої статті 40 КАС України, останній не може бути заявлений відвід.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Разом із цим, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї самої статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Частиною четвертою статті 36 КАС України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частин першої, другої статті 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною третьою статті 39 КАС України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Необхідно зауважити, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Суд наголошує, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи.

У пункті 37 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Водночас, викладені у заяві про відвід доводи не підтверджують наявності обставин, які б викликали об`єктивні сумніви у безсторонності суддів. Фактично аргументація ОСОБА_1 ґрунтується на незгоді з процесуальними рішеннями суддів та їхньою участю у розгляді справ за участю ОСОБА_1 , що в силу частини четвертої статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу. Також Суд відхиляє посилання на статтю 35 КАС України, оскільки висвітлений у ній принцип незмінності складу суду не кореспондує з мотивами, наведеними позивачкою як підстава для відводу суддів.

Проаналізувавши аргументи заявниці, які зазначені нею в обґрунтування поданої заяви про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: судді-доповідача Мацедонської В.Е., суддів Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І., слід дійти висновку, що не можуть бути визнані у заяви обґрунтованими підставами для відводу суддів, які містять лише припущення про особисту упередженість суддів за суб`єктивним критерієм, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: судді-доповідача Мацедонської В.Е., суддів Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І. або їх необ`єктивність під час розгляду справи № 420/10723/21, ОСОБА_1 у заяві не наведено, а суддею під час розгляду цієї заяви таких підстав не встановлено.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: судді-доповідача Мацедонської В.Е., суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І., від участі у розгляді справи № 420/10723/21, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М. І., від участі у розгляді справи № 420/10723/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Суворовського районного суду м. Одеси, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

Л.О. Єресько,

Суддя Верховного Суду