Справа № 620/3300/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2026-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3300/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Чернігівській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 956-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії № 2400052 на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального про ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 2400052, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» ().

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно було винесено рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у зв`язку з несплатою авансового внеску з податку на прибуток.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 956-р/пл про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за номером 2400052 за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка вул. Берегова, буд.6, АЗС. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Сумській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не заперечується факт несплати авансових внесків з податку на прибуток підприємств, в свою чергу ТОВ «Дорпостач» не погоджується з вимогами закону посилаючись нібито на його неконституційність.

На думку скаржника, оскільки Закон України від 10 жовтня 2024 року №4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» підлягає застосуванню, оскільки є чинним та неконституційним в установленому законом порядку не визнавався, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що Закон України №4015-ІХ, який вимагає сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств платниками податку за місця роздрібної торгівлі пальним з 01.12.2024, був опублікований у «Голосі України» від 30.11.2024 № 179 та набрав чинності з дня наступного за днем його опублікування, вже з 01.12.2024 р., тобто був прийнятий і набув чинності без відведеного мінімального часу на адаптацію, тому оскаржуване рішення є неправомірним.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.

З метою здійснення виду своєї господарської діяльності позивач у встановленому порядку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 2400052), терміном дії з 14.05.2024 по 14.05.2029, за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка вул. Берегова, буд.6, АЗС.

Разом з тим, згідно з витягом з розпорядження від 05.03.2025 №956-р/пл зобов`язано ГУ ДПС у Сумській області припинити ліцензію реєстраційний номер 2400052.

Як наслідок, Головним управлінням у Сумській області було прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 05.03.2025 № 956-р/пл.

Дія вказаної ліцензії була припинена на підставі пункту 46 частини другої статті 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку несплатою авансового внеску з податку на прибуток.

Не погоджуючись з рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять належних доказів проведення перевірки позивача та надсилання акту перевірки позивачу, тому рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 956-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем не надано доказів, які б давали можливість стверджувати, що відповідач при отриманні рішення прийнятого на користь позивача, яке набрало законної сили не внесе до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права чи інтереси особи, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому, то у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Разом з тим, до вказаного Закону внесені зміни Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набрали чинності з 01 липня 2019 року.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначає такі поняття, зокрема: місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

У відповідності до статті 15 вказаного Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Довідка про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) протягом семи календарних днів від дня подання заяви. Ведення Єдиного реєстру та видача довідок про внесення місць зберігання до Єдиного реєстру здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Органи влади забезпечують вільний доступ до відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру на підставі заяви суб`єкта господарювання.

Як свідчать матеріали справи, з метою здійснення виду своєї господарської діяльності позивач у встановленому порядку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 2400052), терміном дії з 14.05.2024 по 14.05.2029, за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка вул. Берегова, буд.6, АЗС.

Дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (частина перша статті 46 Закону №3817-IX).

Підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, зокрема, несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеногопунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період, або авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного підпунктом 177.5.11 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період (пункт 46 частини другої статті 46 Закону №3817-IX)

У відповідності до частини третьої статті 46 Закону №3817-IX у рішенні про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності зазначаються:

1) реквізити (номер і дата) рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (дата у форматі РРММДД);

2) найменування та код органу ліцензування, що прийняв рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;

3) реєстраційний номер ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена;

4) вид ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена;

5) реквізити суб`єкта господарювання, зокрема, для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ;

6) підстава/підстави та опис підстав (обґрунтування) для прийняття рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності із зазначенням відповідного пунктучастини другоїцієї статті;

7) строк набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;

8) строк і порядок оскарження рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (у тому числі найменування та місцезнаходження податкового органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов).

На рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності накладається кваліфікована електронна печатка податкового органу.

За приписами частини четвертої статті 46 Закону №3817-IX рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності приймається:

1) протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання податковим органом відповідних документів (у тому числі рішення суду) та/або виявлення даних/відомостей, що є підставою для припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності згідно зчастиною другоюцієї статті;

2) у разі припинення дії ліцензії за результатами перевірки податкового органу - не раніше одинадцятого робочого дня за днем направлення суб`єкту господарювання акта такої перевірки;

3) у разі припинення дії ліцензії за заявою суб`єкта господарювання - не пізніше 20 робочих днів з дня, наступного за днем отримання такої заяви органом ліцензування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач припинив дію ліцензії на підставі пункту 46 частини другої статті 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку несплатою авансового внеску з податку на прибуток.

Так, з 01 січня 2025 року набрали чинності вимоги статті 46 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», якими доповнено перелік підстав для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зокрема пункту 46 частини другої: «несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 ПК України за податковий (звітний) період».

Відповідно до п.134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цьогоКодексу.

У свою чергу, Законом України від 10.10.2024 № 4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану», зокрема, з 01.12.2024 передбачено сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств платниками податку за місця роздрібної торгівлі пальним.

У силу вимог п.137.12 ст. 137 ПК України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, зобов`язані сплачувати авансові внески з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця. Авансові внески та податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, визначаються у порядку, передбаченому п.141.14 ст. 141 ПК України.

Так, відповідно до п.п.141.14.1 п. 141.14 ст. 141 ПК України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, сплачують щомісяця не пізніше двадцятого числа поточного місяця авансовий внесок з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця, у розмірі, визначеному п.п.141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України.

Терміни «роздрібна торгівля пальним», «місце роздрібної торгівлі пальним» вживаються у значеннях, наведених у Законі України від 18 червня 2024 року № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Підпунктом 141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України визначено, що авансовий внесок з податку на прибуток підприємств сплачується за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця:

а) у розмірі 60 тис. грн. за кожне місце, крім випадків, передбачених підпунктами «б» і «в» п.п.141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України;

б) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація виключно скрапленого газу, у розмірі 30 тис. грн. за кожне місце;

в) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація кількохвидів пального і при цьому частка реалізації скрапленого газу в літрах, приведених до температури 15 C у загальному обсязі реалізованого протягом попереднього місяця пального, становить 50 і більше відсотків, у розмірі 45 тис. грн. за кожне місце.

Згідно з п.п.141.14.3 п. 141.14 ст. 141 ПК України авансові внески з податку на прибуток підприємств, сплачені відповідно до п.141.4 ст. 141 ПК України, є невід`ємною частиною податку на прибуток.

Сплачена протягом звітного (податкового) періоду сума авансових внесків з податку на прибуток підприємств зменшує податкові зобов`язання з податку на прибуток підприємств, розраховані за результатами такого звітного (податкового) періоду за базовою (основною) ставкою, визначеноюст. 136 ПК України, у сумі, що не перевищує суму нарахованого податкового зобов`язання за такий податковий (звітний) період.

У разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного (податкового) року, перевищує суму нарахованого податкового зобов`язання за такий податковий (звітний) рік, сума такого перевищення не переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступних податкових (звітних) періодів.

Сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток не підлягає поверненню платнику податку як надміру та/або помилково сплачені податкові зобов`язання, не може бути зарахована в рахунок інших податків і зборів (обов`язкових платежів) та на неї не поширюється дія положенняст. 43 ПК України.

У відповідності до п.п.141.14.4 п. 141.14 ст. 141 ПК України грошове зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств вважається узгодженим у момент виникнення такого зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою п.п.141.14.1 п.141.4 ст. 141 ПК України для граничного строку сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств до відповідного бюджету.

У разі якщо платник податку не сплачує узгоджену суму авансового внеску з податку на прибуток підприємств протягом строку, визначеного п.п.141.14.1 п. 141.14 ст. 141 ПК України, такий платник податків притягається до відповідальності у вигляді штрафу в розмірах, визначенихст. 124 ПК України.

Згідно з п.124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених у Кодексі, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання,у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання,у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, нормами чинного законодавства, а саме ПК України та Законом №3817-IX, за порушення, вчинене суб`єктом господарювання, несплату авансового внеску з податку на прибуток підприємств передбачено два види відповідальності: притягнення до відповідальності у вигляді штрафу та прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Водночас, відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктом 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно достатті 39цього Кодексу; обліку та моніторингу діяльності фінансових агентів відповідно достатті 39-3цього Кодексу.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Слід зазначити, що Законом № 4015-ІХ підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 доповнено абзацом чотирнадцятим, а саме предметом камеральної перевірки є: 12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. (абзац 1 пункту 86.1 статті 86 ПК України).

З аналізу викладеного вбачається, що дія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії такої ліцензії у зв`язку з несплатою суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств визначеного пунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період. Податковий орган проводить камеральну перевірку щодо питання своєчасності та повноти сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту141.14 статті 141 ПК України.

Відтак, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях позивача в обов`язковому порядку необхідно встановити факт несплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств, тобто провести камеральну перевірку.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, належних доказів проведення перевірки позивача та надсилання акту перевірки позивачу відповідачем до суду не надано, що свідчить про протиправність рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 956-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

У той же час, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії № 2400052 на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального про ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №2400052, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач», задоволенню не підлягають, так як за нормами Закону №3817-IX у разі судового оскарження рішення про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення вносяться посадовою особою відповідного податкового органу до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем отримання таким податковим органом рішення суду, яке набрало законної сили та прийняте на користь ліцензіата.

Відтак, оскільки позивачем не надано доказів, які б давали можливість стверджувати, що відповідач при отриманні рішення прийнятого на користь позивача, яке набрало законної сили не внесе до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права чи інтереси особи, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко