Справа № 520/6202/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р. Справа № 520/6202/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 21.10.25 у справі № 520/6202/25

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та вказує, що аргументацію підстав для скасування податкового повідомлення-рішення надано судом першої інстанції тільки стосовно порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265, хоча оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 112 804,00 грн складається з двох сум: 109 708,00 грн - за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265 та 3 096,00 грн - за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265. На цей факт ГУ ДПС звертало увагу суду першої інстанції у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 у позовній заяві взагалі не спростовував, установлене актом перевірки порушення пунктів 1, 2 ст. 3 Закону № 265. Відтак судом першої інстанції у рішенні від 21.10.2025 взагалі не зазначено, з яких саме підстав скасовано податкове повідомлення-рішення у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 3 096,00 грн за порушення позивачем п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265. Доводить, що висновки акта перевірки та відповідно прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 7 на загальну суму 112 804,00 грн (за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265 у сумі 3 096,00 грн та за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265 у сумі 109 708,00 грн) є обґрунтованими.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях у справі позивач наводить правові позиції Верховного Суду, які, на думку позивача, є релевантними до обставин справи.

На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому контролюючий орган просить витребувати від ГУ ДПС у м. Києві належним чином засвідчену копію заяви-скарги споживачів від 12.07.2024 (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 15.07.2024 за №Д/1009/ЕЗ) щодо порушень порядку проведення розрахунків в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Розглянувши клопотання ГУ ДПС у Харківській області про витребування доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане у строк, зазначений у частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском, установленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами ч. 2 ст. 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

За змістом клопотання заявник посилається на те, що у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 19.07.2024 за № 4812-п вказано підставу для проведення фактичних перевірок платників податків, зазначених у додатках 1-43, а саме: пп. 80.2.2, пп. 80.2.3, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Зокрема, у додатку 15 до наказу щодо фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказана підстава для проведення перевірки - пп. 80.2.3, п. 80.2 ст. 80 ПК України (письмове звернення покупця). Проте серед матеріалів перевірки, які були передані від ГУ ДПС у м. Києві до ГУ ДПС для прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки, відповідні скарги покупців (споживачів) про порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій були відсутні.

Колегія суддів зазначає, що до клопотання про витребування доказів заявником не додано жодних доказів, які б свідчили про відмову у наданні письмових доказів, які він просить витребувати, тим більш, що докази, про витребування яких звернулося ГУ ДПС у Харківській області з клопотанням на підтвердження правомірності свого рішення щодо правомірності підстав проведення перевірки, могло бути отримане в порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків відповідно до Наказу ДПС України від 04.09.2020 за № 470.

Водночас факт неможливості надання певних документів пов`язується з діями щодо їх отримання, на підтвердження вчинення яких заявником також не надано жодних доказів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд сприяє в отриманні доказів з метою захисту прав, свобод та інтересів осіб, які звернулися за їх захистом від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а не вживає заходів з метою обґрунтовування чи підтвердження позиції суб`єкта владних повноважень у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, зазначене клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянтом не заявлялося.

З огляду на викладене клопотання про витребування доказів слід залишити без задоволення.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі Наказу ГУ ДПС у м. Києві від 19.07.2024 за № 4812-п «Про призначення фактичної перевірки» посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку об`єкта торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За наслідками перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт фактичної перевірки від 22.07.2024 № 90897/26/15/07/ (далі також акт перевірки), згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем:

- п. 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг;

- п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

На підставі висновків акта перевірки від 22.07.2024 (реєстраційний №90897/26/15/07/ від 23.07.2024), контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №7 про застосування до позивача штрафних санкцій у загальній сумі 112804,00 грн на підставі п. 1 ст. 17 та ст. 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Позивач із цим податковим повідомленням-рішенням не погодився, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами твердження про порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент проведення перевірки в магазині відсутні будь-які документи, які підтверджують походження та/або придбання товарів, що знаходяться в реалізації та підлягають гарантійному ремонту та обслуговуванню, та дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки,

З аналізу вказаних положень випливає, що посадові особи контролюючого органу уповноважені розпочати проведення фактичної перевірки за умови пред`явлення платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку, до початку проведення перевірки.

У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Підстави для проведення перевірки чітко визначені пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме: спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, у випадку незаконності перевірки прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Така правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14), від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2018 (справа № 1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа № 808/1746/15), від 04.02.2019 (справа № 807/242/14).

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, аналізуючи підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, дійшов висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Як убачається зі змісту Наказу від 19.07.2024 за № 4812-п «Про проведення фактичної перевірки» (а.с. 24), підставою для його прийняття була доповідна записка управління фактичних перевірок від 18.07.2024 за № 1371/26-15-07-07-00-12 на ім`я заступника начальника ГУ ДПС у м. Києві, в якій зазначено, зокрема, що до ГУ ДПС у м. Києві надійшли письмові звернення покупців (споживачів) про порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій на території м. Києва, зокрема, у об`єкті торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що здійснює діяльність за адресою: м. Київ, майдан Незалежності, буд. 1, якою запропоновано надати дозвіл на проведення фактичних перевірок (а.с. 26).

Наказ від 19.07.2024 за № 4812-п містить такі відомості: мету проведення перевірки, зокрема, необхідність перевірити порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки); вид перевірки фактична перевірка; підстави для проведення перевірки п.п.80.2.2, п.п.80.2.3, п.п.80.2.4, п. 80.2 ст.80 ПК України; період діяльності, що перевіряється.

Наказ від 19.07.2024 за № 4812-п підписаний заступником начальника ГУ ДПС у м. Києві.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача про відсутність у наказі будь-якого посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, оскільки, як зазначено вище, у наказі на проведення перевірки поряд із зазначенням підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України міститься посилання на доповідну записку з наведенням її реквізитів: реєстраційного номеру та дати; інформацію з бази даних.

У свою чергу, доповідна записка управління фактичних перевірок від 18.07.2024 за № 1371/26-15-07-07-00-12 містить посилання на письмові звернення покупців (споживачів) про порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій на території м. Києва, зокрема, у об`єкті торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що здійснює діяльність за адресою: м. Київ, майдан Незалежності, буд. 1.

Разом з цим колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстава проведення фактичної перевірки визначена безпосередньо у п.п.80.2.2 п. 80.2 ст.80 ПК України та у контролюючого органу відсутні обов`язки для зазначення в наказі про призначення фактичної перевірки передумов її призначення.

У постанові від 19.11.2024 у справі №160/2202/24 Верховний Суд посилається на правовий висновок, сформований у постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23: «якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, який містить лише одну фактичну підставу для цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин, не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним».

Направлення на проведення перевірки №16277/26-15-07-07-01 від 22.07.2024 вручені уповноваженій особі, а саме: продавцю магазину ОСОБА_2 , про що свідчить його підпис на направленні. Крім того, наявний підпис вказаної особи про ознайомлення із службовими посвідченнями та про вручення копії наказу на проведення перевірки.

Отже, у спірному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність призначення фактичної перевірки позивача.

Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 за № 265/95-ВР, а саме: ведення з порушенням обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, колегія суддів зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України від 06 липня 1995 року за № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Водночас суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496 (далі - Порядок № 496).

У Порядку № 496 терміни вживаються у таких значеннях:

- документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

- первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

- товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 496).

За змістом пунктів 9 - 11 Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як передбачено пунктом 85.6 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту, в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження ведення бухгалтерського обліку та правомірності формування ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Якщо ж платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки, такі документи мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Необхідність врахування контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення документів, наданих платником разом із запереченнями на акт перевірки, підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06 серпня 2019 року у справі №160/8441/18, від 29 травня 2020 року у справі №826/27811/15, від 29 січня 2021 року у справі №813/2232/17, від 29 вересня 2021 року у справі №320/4918/19, від 27 червня 2024 року у справі №580/4890/23.

Як слідує з матеріалів справи, перевіркою встановлено порушення порядку обліку товарно -матеріальних цінностей за місцем їх реалізації, а саме: ФОП ОСОБА_1 не веде облік товарних запасів за місцем їх реалізації згідно з Переліком товарних запасів в місці продажу, на загальну суму 109 708,00 гривень.

Під час перевірки продавцю магазину ОСОБА_2 22 липня 2024 року було вручено запит про надання документів відповідно до п.п. 20.1.4, 20.1.6 п.20.1 ст. 20 та п. 85.2, 85.4, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України на підставі Наказу від 19.07.2024 за № 4812-п та направлень від 22.07.2024 за №16277/26-15-07-07-01, від 22.07.2024 за №16278/26-15-07-07-01, за період діяльності з 01.01.2022 по 22.07.2024, з вимогою надання документів у термін до 22.07.2024 о 14 год 55 хв.

23 липня 2024 року через Електронний кабінет платника податків шляхом надсилання документів в електронній формі, позивачем подано заперечення на Акт фактичної перевірки від 22.07.2024 та копії документів, а саме: виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; договір суборенди нежитлового приміщення; форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_2 , місце продажу: м. Київ, Майдан Незалежності, 1; накладну № 1 від 09.07.2024 на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей; повідомлення про прийняття працівника на роботу; квитанцію № 2.

Надаючи оцінку доводам сторін з приводу спірних правовідносин у цій справі, колегія суддів зауважує, що передбачені статтею 20 Закону № 265/95-ВР штрафні санкції застосовуються до суб`єктів господарювання за два самостійних порушення, а саме: 1) за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку; та/або 2) не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Проте кожна з зазначених умов кореспондується з обов`язком платника податків надавати під час перевірки облікові та первинні документи на товари, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи) є словосполучення «товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу».

Зазначене положення деталізується у пункті 10 Порядку № 496, де чітко зазначено, що форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Як свідчать матеріали справи, продавцем ОСОБА_2 під час перевірки було надано контролюючому органу наявні документи, у тому числі, накладну на внутрішнє переміщення ТМЦ.

Крім того, 23 липня 2024 року позивачем направлено заперечення на Акт фактичної перевірки від 22.07.2024 та копії документів.

Заперечення на акт перевірки були розглянуті посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві, що підтверджується листом від 05.08.2024 за № 15695/1/26-15-07-07-01-07.

Разом з тим зі змісту листа від 05.08.2024 за № 15695/1/26-15-07-07-01-07 не вбачається, яку саме оцінку було надано поданим позивачем документам, у чому полягала неналежність вказаних документів або невідповідність вимогам законодавства.

Висновки контролюючого органу, викладені у листі, не містять аналізу, чому надані документи не спростовують порушень, викладених в акті перевірки. Контролюючим органом не надано чіткої, вмотивованої оцінки документам і доводам, наданим платником податків у запереченнях.

Натомість відповідач обмежився лише загальним посиланням на те, що доводи та документи, надані позивачем до заперечень, прийняті контролюючим органом до уваги, проте у відповіді на заперечення відсутній аналіз змісту наданих документів, їх правомірності та відповідності вимогам обліку товарних запасів, що свідчить про те, що така оцінка фактично надана не була, а заперечення розглянуто формально, без дотримання вимог податкового законодавства.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лише формальне визнання факту отримання документів без належного мотивованого аналізу не може вважатися належним виконанням обов`язку щодо їх розгляду і врахування при прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що оскільки документи, які наявні у матеріалах справи, було надано позивачем разом із запереченнями на акт перевірки, такі мали бути враховані ГУ ДПС у Харківській області під час вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР.

Верховний Суд у постанові від 17.08.2023 у справі № 380/8798/21 підтвердив попередньо сформовану сталу практику з цього питання (постанови від 06.08.2019 у справі № 160/8441/18, від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15, від 08.09.2019 у справі № 802/1069/13-а) та вказав, що: «обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України».

У постанові від 21.09.2023 у справі № 280/1310/22 Верховний Суд дійшов висновку, що документи, надані разом із запереченнями, є наданими «під час проведення перевірки», тому мають бути враховані при прийнятті рішення: «До заперечень на акт перевірки позивач надав підтвердження встановленого порядку ведення обліку товарів […]. Заперечення на акт перевірки і додані до них документи є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мають бути враховані контролюючим органом під час прийняття рішення в силу пункту 86.1., підпункту 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України. Наведене підтверджує, що саме під час проведення перевірки суб`єкт господарювання надав контролюючому органу у паперовій формі документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Тобто кваліфікація порушення за ст. 20 Закону є безпідставною, якщо документи, що підтверджують належний облік товарів, були надані разом із запереченнями, оскільки вони вважаються наданими «під час проведення перевірки».

За наявності заперечень платника податків до акту перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

За змістом наведених норм податкового законодавства, ця процедура сприяє забезпеченню справедливості та об`єктивності під час проведення перевірок та розгляду спорів між платниками податків та контролюючими органами.

Неврахування контролюючим органом при прийнятті податкового повідомлення-рішення поданих заперечень на акт перевірки є підставою для їх скасування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 12.07.2023 у справі № 200/4704/21.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами висновок про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, з огляду на відсутність на момент проведення перевірки в магазині будь-яких документів, які підтверджують походження та/або придбання товарів, що знаходяться в реалізації та підлягають гарантійному ремонту та обслуговуванню. В той же час позивачем спростовано такі доводи, долученими до матеріалів справи копіями бухгалтерських документів та доказами направлення таких до податкового органу разом із запереченням.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7 в частині застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 109 708,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 за № 265/95-ВР, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

За приписами п. 2 ст. 3 Закону № 265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 за № 13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 р. за № 220/28350, затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів (далі - Положення).

Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів / електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них. Так, відповідно до пункту 1 розділу II Положення визначено поняття фіскального чеку. Фіскальний касовий чек на товари (послуги) - розрахунковий документ / електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), РРО або ПРРО при проведенні розрахунків за продані товари. Згідно з пунктом 2 розділу II Положення фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема: - найменування суб`єкта господарювання (рядок 1); - для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія (за наявності) та номер паспорта, перед яким друкуються великі літери «ІД» (рядок 5).

Так, згідно з матеріалами справи, перевіркою встановлено: 22.07.2024 продавцем ОСОБА_2 здійснено дві розрахункові операції через ПРРО з продажу товарів: на суму 999,00 грн з видачею товарного чеку № 200545 та на суму 99,00 грн з видачею товарного чеку № 200538.

Форма та зміст товарних чеків, які були видані посадовим особам ГУ ДПС у м. Києві, не відповідають переліченим вище вимогам, а саме: не вказано найменування суб`єкта господарювання та не зазначено податковий номер або серія (за наявності) та номер паспорта, перед яким друкуються великі літери «ІД».

Встановлене контролюючим органом порушення позивачем під час розгляду справи не спростоване.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача у додаткових поясненнях у справі на відсутність відповідного розрахунку штрафних санкції, оскільки наявність саме двох порушень конкретизована в акті перевірки (а.с. 35) та, водночас, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні міститься посилання на п. 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Так, у позовній заяві ФОП ОСОБА_1 взагалі не навів доводів та не спростовував, установлене актом перевірки порушення п. 1, п. 2 Закону № 265 та застосування штрафної санкції у сумі 3096,00 грн оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про помилковість скасування повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7 в частині застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 3096,00 грн, у зв`язку з чим в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги у відповідній частині приймаються колегією суддів у якості належних.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, що є безумовною підставою для його скасування в цій частині з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень на користь позивача 942,40 грн (109 708,00: 112 804,00 х 969,00, де 109 708,00 грн грошова оцінка задоволених позовних вимог, 112 804,00 грн ціна позову, 969,00 грн понесені позивачем судові витрати).

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 520/6202/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 08 серпня 2024 року №7 щодо застосування штрафу у сумі 3 096 (три тисячі дев`ятсот шість) грн 00 коп.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду 21.10.2025 у справі № 520/6202/25 залишити без змін.

Змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 520/6202/25, виклавши його в такій редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (адреса вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м.Харків, 61057, ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) грн 40 коп.».

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц