Справа № 420/11050/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/11050/25
Головуючий в 1 інстанції: Караван Р.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, яка виразилася у не виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 05.10.2022 року по 28.03.2025 року;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку, з 05.10.2022 року по 28.03.2025 року, в розмірі 239 014,47 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2025 року, по справі № 420/22654/24, 28.03.2025 року відповідачем виплачено позивачу суму донарахованої вихідної допомоги при звільненні в розмірі 251637,39 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку. Однак, при цьому, відповідач не виплатив позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 05.10.2022 року по 28.03.2025 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач у вказаній справі повторно звернувся з позовними вимогами, щодо стягнення середнього заробітку з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області за той самий період є помилковим.

Апелянт зазначає, що предметом спору у справі № 420/1908/25 є виплата на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку відповідач мав сплатити 19.12.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі № 420/23455/24, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року по справі № 420/22649/24, доплати грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Тоді, як предметом спору у справі № 420/11050/25 є виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку Відповідач мав сплатити 28.03.2025 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2024 року, по справі № 420/22654/24, донарахованої вихідної допомоги при звільненні. Тобто, на думку апелянта, момент проведення фактичного розрахунку, як і підстави його проведення, що послугувало зверненню позивача до суду з вимогами про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справах № 420/1908/25 та № 420/11050/25, не є тотожними.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку з відповідача при виплаті донарахованої вихідної допомоги при звільненні заявлені позивачем за інший період, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції з даного питання.

17 листопада 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та згідно з витягу з наказу (по особовому складу) від 04 жовтня 2022 року №745 о/с «Про проходження ЛЕК, виключення з кадрів ДСНС України, призначення на посаду, прийняття на службу цивільного захисту, надання матеріальної допомоги» полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області, наказом ДСНС України від 03 жовтня 2022 року №590 о/с звільнений із ДСНС України у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я), з правом носіння форменого одягу, виключено з кадрів ДСНС України 04 жовтня 2022 року та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 6).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року у справі № 420/22654/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, які виразились у відмові провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення, нарахованого відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, з визначенням розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення, нарахованого відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, з визначенням розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.

28 березня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року у справі №420/22654/24 ОСОБА_1 було виплачено 251637,39 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не виплати позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 05.10.2022 року по 28.03.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем у вказаній справі повторно заявлено позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області за той самий період, а саме з моменту його звільнення у відставку, але з інших підстав, а саме несвоєчасної виплати вихідної допомоги при звільненні що свідчить про зловживання правом в інших формах.

При цьому, іншим рішенням суду, що набрало законної сили, а саме рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 року у справі № 420/1908/25 відповідача вже було зобов`язано нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 93334,85 грн (дев`яносто три тисячі триста тридцять чотири грн 85 коп.).

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту унормовано розділом ХХVІІ Інструкції№623.

Кодексом цивільного захисту України та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення осіб рядового і начальницького складу, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті.

Верховний Суд України в постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а/15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За змістом висловленої у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 правової позиції питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме статті116,117 цьогоКодексу як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Отже, у цьому випадку з метою забезпечення рівності прав та дотримання принципу недискримінації у трудових відносинах підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи КЗпП України. Нерозповсюдження на військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу норм КЗпП України стосується лише врегулювання оплати праці (грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (як-от щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 року у справі № 400/2884/18.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній до 19.07.2022 року, було визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З 19.07.2022 року стаття 117 КЗпП України на підставі змін, внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022 року, діє в наступній редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За наведеного правового регулювання, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На дату виключення позивача з кадрів ДСНС України та зняття з усіх видів забезпечення і дату звернення позивача до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, і підлягає застосуванню.

Як встановлено судами, після виключення з кадрів ДСНС України та зняття з усіх видів забезпечення (з 04.10.2022) між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо нарахування та виплати окремих видів грошового забезпечення, які були вирішені у судовому порядку.

Отже, оскільки відповідач не провів з позивачем при виключенні з кадрів ДСНС України та зняття з усіх видів забезпечення остаточний розрахунок, то позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на вищезазначене, період затримки розрахунку з позивачем становить проміжок часу з 05.10.2022 року (день, наступний з дати виключення з кадрів ДСНС України та зняття з усіх видів забезпечення) по 05.04.2023 року (обмеження шестимісячним строком).

Так, обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.3. Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За правилами п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно Довідки про розмір грошового забезпечення полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача у серпні 2022 року складає 36999,47 грн.; у вересні 2022 року 37591,75 (одноразова премія у розмірі 5080,00 грн. відповідно до п.4 Постанови №100 не враховується при обчисленні середньої заробітної плати (грошового забезпечення).

Кількість календарних днів за цей період складає 61 день.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1222,81 грн. (36999,47 грн.+ 37591,75 грн)/61 календарний день).

Період затримки розрахунку при звільненні з 05.10.2022 р. по 05.04.2023 р. становить 183 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 р. по 05.04.2023 р. становить 223774,23 грн. (1222,81 грн. х 183 дні).

При цьому, як встановлено судами, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі № 420/1908/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2024 по 19.12.2024 включно.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 93334,85 грн (дев`яносто три тисячі триста тридцять чотири грн 85 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Таким чином, оскільки вищезазначеним рішенням суду зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 93334,85 грн, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 року по 05.04.2023 року у розмірі 130439,38 (223774,23 грн. - 93334,85 грн.).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному трактуванні норм чинного законодавства.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 року по 05.04.2023 року.

Зобов?язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Прохоровська, 6; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 року по 05.04.2023 року у розмірі 130439,38 (сто тридцять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень тридцять вісім копійок), без утримання обов`язкових платежів та зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко