Справа № 420/36509/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа №420/36509/25

адміністративне провадження №К/990/9948/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Желєзного І.В., Радишевської О.Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №420/36509/25 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною діяльності суб`єкта владних повноважень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просив:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради з 16.10.2025;

- визнати протиправною діяльність Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради з 16.10.2025;

- заборонити Одеській міській раді, депутатам Одеської міської ради, постійним та тимчасовим комісіям Одеської міської ради, депутатським групам та фракціям Одеської міської ради здійснювати представницькі повноваження місцевого самоврядування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, 04.03.2026 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду, яка зареєстрована 05.03.2026.

Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2026 зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом: 1) надання скарги в новій редакції та доказів надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу, у якій навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України; 2) надання документа про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.

18.03.2026 до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 . Водночас, у вказаній заяві позивач висловив незгоду із ухвалою Верховного Суду від 17.03.2026 в частині необхідності сплати судового збору, покликаючись на додане до касаційної скарги посвідчення учасника бойових дій.

З цього приводу Верховний Суд зазначає таке.

Дійсно, пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Верховний Суд констатує, що зазначена норма має відсильний характер і не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, установлені Законом України від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Зокрема, у пункті 18 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» указано, що учасникам бойових дій надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» викладено, з-поміж інших, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №9901/311/19, від 12.02.2020 у справі №545/1149/17.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що хоча указана норма [пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»] не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Ураховуючи предмет спору в цій адміністративній справі, а саме встановлення відсутності компетенції (повноважень) Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради та визнання протиправною діяльність Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради, судовий збір за звернення з цією касаційною скаргою належить сплаті на загальних підставах.

Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 (на момент звернення з касаційною скаргою) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить: 3328,00 грн.

Однак, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, ставка судового збору за подання цієї касаційної скарги через підсистему «Електронний Суд» складає 2662,40 грн.

Також у заяві скаржника, поданій на виконання ухвали Верховного Суду від 17.03.2026, позивач вказує на те, що Верховний Суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, вдався до надмірного формалізму, адже, на переконання скаржника, зі змісту скарги та судових рішень чітко видно, що судами порушено право заявника на доступ до правосуддя та право на ефективний засіб правового захисту.

Варто звернути увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само, як і норму матеріального права, яку неправильно застосовано судом (судами) та/або норму процесуального права, яку порушено судом (судами) - такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

В ухвалі Верховного Суду від 17.03.2026 було роз`яснено, що вказана скаржником постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №925/1741/21 та оскаржувані судові рішення прийняті не у подібних правовідносинах та за різних фактичних обставин справи, що у своїй сукупності не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та, відповідно, правові позиції у даній справі. Також Верховний Суд зазначив, що інших доводів щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали касаційна скарга не містить, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Аналізуючи наведені в заяві від 18.03.2026 доводи скаржника, варто зауважити, що саме лише покликання у касаційній скарзі на порушення судами права заявника на доступ до правосуддя, передбачене статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, без обґрунтування того, в чому саме полягає неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не може вважатися належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 про закриття провадження у справі, залишеної без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026, в розумінні положень, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України [підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій статті 328 КАС України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права].

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовими рішеннями із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни, з вказівкою на конкретні норми матеріального та/або процесуального права, помилки щодо застосування яких припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень. Скаржник, покликаючись на конкретні норми матеріального та/або процесуального права, повинен чітко вказати в чому саме полягає таке порушення або неправильне їх застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, Суд уважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом: 1) надання скарги в новій редакції та доказів надсилання її копії іншим учасникам справи, з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу, у якій навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України; 2) надання документа про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Керуючись статтями 121, 132, 133 КАС України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 17.03.2025, на десять днів із дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

І.В. Желєзний

О.Р. Радишевська ,

Судді Верховного Суду