Справа № 460/2933/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2026-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 460/2933/24

адміністративне провадження № К/990/48559/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою адвоката Шевчука Руслана Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року (головуючий суддя - Пацко Д.В.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (головуючий суддя - Матковська З.М., судді: Гінда О.М., Ніколін В.В.),

І. Суть спору

У березні 2024 року адвокат Шевчук Руслан Віталійович (далі - представник позивачки), який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 , скаржниця) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати незаконними дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України стосовно тимчасового затримання транспортного засобу марки «Volkswagen Golf Plus», н/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та поміщення на спеціальний майданчик.

На обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що є незаконними дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо тимчасового затримання транспортного засобу ОСОБА_1 та поміщення його на спеціальний майданчик. Стверджує, що оскільки рішенням відповідача скасовано постанову про накладення на позивачки адміністративного стягнення у вигляді штрафу, то відповідно були відсутні підстави для вчинення уповноваженими особами відповідача вищевказаних дій щодо тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення.

31 травня 2021 року інспектором роти 2 Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4286821 відносно позивачки, у зв`язку із порушенням вимог частини 5 статті 121 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

23 лютого 2022 року рішенням начальника відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції майора поліції Павлюк-Гуменюк В.М., начальника Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Мерчук С.Ю. скасовано постанову серії ЕАН №4286821 про накладення на позивачки адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

22 травня 2023 року інспектором взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Volkswagen Golf Plus», н/з НОМЕР_1 шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик у зв`язку із накладенням арешту у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 від 19 травня 2022 року.

Уважаючи дії відповідача щодо затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик протиправними, позивачка звернулась до суду з позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву - залишено без руху та встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Суд, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, виходив з того, що позивачка, звертаючись до суду 19 березня 2024 року, пропустила шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року, позов повернуто позивачці на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки нею не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки наведені у заяві обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачкою не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а саме, в частині подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із позовом. Так, суди вважали, що пошук та зміна адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, не є поважними підставами пропуску строку на подання позовної заяви. Таким чином, з огляду на пропуск позивачкою строку звернення до суду із позовом, суд вирішив повернути позовну заяву заявнику.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

16 грудня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Шевчука Руслана Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини другої статті 328 КАС України.

ІV. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі адвокат Шевчук Руслан Віталійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування позиції скаржниця посилається на те, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду остання вказала поважні причини такого пропуску та надала відповідні докази на їх підтвердження, які, на її думку, свідчили про пропуск строку звернення до суду з поважних причин, а отже були підстави для його поновлення. Однак, суди першої та апеляційної інстанції не прийняли до уваги такі доводи, та підійшли до вирішення питання щодо поновлення строку з надмірним формалізмом.

Крім того, скаржниця зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували висновки Верховного Суду, застосовані під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 02 червня 2022 року у справі №757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі №380/10696/21, від 20 липня 2022 року у справі №380/1558/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/12913/21, від 04 серпня 2022 року у справі №420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі №400/3957/21 та від 21 вересня 2022 року у справі №360/4969/21, чим порушили право позивачки на справедливий судовий захист.

Також зазначила, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що порушення адвокатом строку звернення до суду спричинено також пасивною поведінкою позивачки, оскільки нею не вживались заходи щодо підписання позовної заяви, перевірки щодо її подання від її імені адвокатом, стану розгляду справи протягом тривалого періоду часу. На думку скаржниці, такі доводи суду апеляційної інстанції не відповідають дійсності, а надані докази свідчать, що вона дійсно не мала можливості в межах строку, встановленого законом, звернутись до суду, а причини такого зволікання не залежали від волевиявлення останньої.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Частинами першою, другою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поряд з цим, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України).

Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання строків звернення до суду.

VІ. Висновки Верховного Суду

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Верховний Суд зауважує, що на стадії касаційного провадження спірним у цій справі є виключно питання дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом про визнання незаконними дій посадових осіб відповідача щодо тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик.

Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивачка пропустила шестимісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 122 КАС України, а причини такого пропуску, які були зазначені у поданій на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху (звернення до відповідних органів з надання безоплатної правничої допомоги із заявами про надання правової допомоги, подання заяв про зміну адвоката, та його заміни на інших адвокатів), не є поважними.

Таким чином, оскільки позивачка дізналась про порушення своїх прав та інтересів у травні 2023 року, а звернулась до суду з позовом лише у березні 2024 року, вказане свідчить про недотримання шестимісячного строку звернення до суду.

На обґрунтування позиції скаржниця наголошує на тому, що у поданому нею клопотанні про поновлення строку звернення до суду, останньою були вказані поважні причини такого пропуску та надано відповідні докази на їх підтвердження, а тому були законні підстави для його поновлення.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З аналізу викладеного вище законодавства убачається, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19.

Як убачається з матеріалів справи, 22 травня 2023 року позивачці стало відомо про накладення арешту на її майно у зв`язку із реалізацією виконавчого провадження НОМЕР_2, а тому затримано її транспортний засіб та поміщено його на спеціальний майданчик.

Представник позивачки не заперечує, що остання дізналась про порушення своїх прав саме 22 травня 2023 року. Проте вказує, що дії, які вчинялись нею протягом 10 наступних місяців, такі як пошук адвоката з надання безоплатної вторинної правової допомоги, є достатньою підставою для поновлення строку на подання позовної заяви до суду.

При цьому, наголошує, що 31 травня 2023 року було видано доручення адвокату Чехомському О.В. для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 . Проте, уже 30 червня 2023 року вказаним адвокатом було подано заяву до центру з надання правової допомоги щодо його заміни, а тому 03 липня 2023 року видано доручення адвокату Ляшку Д.В.

01 лютого 2024 року позивачка звернулась до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про заміну адвоката Ляшка Д.В. у зв`язку із неузгодженням правової позиції. 06 лютого 2024 року було задоволено заяву скаржниці та видано доручення адвокату Шевчуку Р.В. для надання правової допомоги останній. І вже 19 березня 2024 року адвокат звернувся до суду за захистом інтересів позивачки у вказаній справі.

Отже, на думку позивачки, дії щодо пошуку та зміни адвоката з правової допомоги, які стали перешкодою щодо своєчасного подання позовної заяви у цій справі, не залежали від її волі, а тому суди дійшли неправильного висновку щодо їх неповажності.

Суди попередніх інстанцій, оцінюючи вказані ОСОБА_1 доводи щодо поважності пропуску строку зазначили, що позивачкою не надано доказів того, що упродовж тривалого часу (10 місяців), а саме з дня, коли вона дізналась про порушення її прав (22 травня 2023 року) до дня звернення до суду (19 березня 2024 року) вона активно цікавилась результатами свого звернення до Рівненського місцевого центру з надання безоплатної правничої допомоги про надання безоплатної правничої допомоги, а саме, щодо подання позову чи вчинення інших дій з цією метою.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів позивачки, що пропуск строку звернення до суду відбувся з незалежних від неї причин.

Так дійсно, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до центру з надання безоплатної правничої допомоги. При цьому, Суд приймає до уваги твердження позивачки, що строк, під час якого відбулось погодження та оформлення доручення про надання безоплатної правової допомоги, є таким, що не залежав від її волі .

Однак, у той же час, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, відповідно до яких ОСОБА_1 не здійснено активних дій після виданого доручення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокатом Ляшком Д.В. Так, указане доручення видано 03 липня 2023 року, однак у період до 01 лютого 2024 року (подання повторної заяви про зміну адвоката), ані представником позивачки, ані самою позивачкою, не вчинялось жодних дій, які б свідчили про їх зацікавленість у поданні позовної заяви (звернення адвоката з адвокатським запитом до відповідних органів, звернення до органу надання правничої допомоги щодо з`ясування дій, вчинених адвокатом, тощо).

Доводам позивачки щодо неможливості здійснювати контроль за рухом справи внаслідок наявності певних обставин (здійснення опіки над недієздатним батьком, перебування за межами України, наявність хвороб у позивачки) визнані судом апеляційної інстанції необґрунтованими та такими, що не свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду.

Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Так, матеріалами справи підтверджено призначення позивачки опікуном над недієздатним батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; перебування ОСОБА_1 за межами України в період з 30 серпня 2023 року по 08 вересня 2023 року; наявності у позивачки захворювань.

Водночас, ці обставини та події, які мали місце до спливу строку звернення до суду, а також наявність захворювань у позивачки, не свідчать про неможливість добросовісно користуватись неналежними процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, цікавитись результатами свого звернення.

До матеріалів справи не надано будь-яких доказів щодо вжиття заходів для подання позову з часу зміни адвоката (03 липня 2023 року) до спливу шестимісячного строку звернення до суду, звернення з запитами, збору доказової бази, підготовки та узгодження правової позиції.

При цьому, неузгодження правової позиції з адвокатом не позбавляло позивачку права просити про його заміну, у тому числі і з метою дотримання строку, визначеного КАС України.

Таким чином, колегія суддів уважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачкою подано позовну заяву з пропуском строку, визначеного статтею 122 КАС України. Натомість, вказані нею підстави пропуску такого строку є неповажними, та такими, що жодним чином не перешкоджали останній вчасно звернутись до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій, підлягає поверненню позивачці.

Також Суд звертає увагу, що посилання представника позивачки про неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалах від 02 червня 2022 року у справі №757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі №380/10696/21, від 20 липня 2022 року у справі №380/1558/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/12913/21, від 04 серпня 2022 року у справі №420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі №400/3957/21 та від 21 вересня 2022 року у справі №360/4969/21, не узгоджується із підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 4 статті 328 КАС України, оскільки, відповідно до пункту 1 вказаної статті врахуванню підлягають висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Натомість, скаржниця просить врахувати ухвали Верховного Суду, в яких Суд дійшов висновку про поновлення строку на касаційне оскарження та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність судових витрат за перегляд справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Шевчука Руслана Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді І. В. Желєзний

Ж. М. Мельник-Томенко