Справа № 440/15310/25
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/15310/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Гаврильєва С.С.,

представника позивача Кішка Д.О.,

представника відповідача Мамчич А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 28.10.2025 року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не згоден з висновками акту документальної планової виїзної перевірки № 9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року про заниження податку на додану вартість в сумі 3 560 351,00 грн., оскільки спірні господарські операції з ТОВ "Агрополіс", СТОВ "Дружба -Нова" підтверджені первинними бухгалтерським документами, за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства. За вказаними господарськими операціями позивачем за першою подією (попередньою оплатою) включені до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість 5 728 716 грн., в тому числі за вересень 2016 року суму податку на додану вартість 2 600 000, 00 грн., за грудень 2016 року суму податку на додану вартість 3 128 716 грн. Позивач не погоджується з висновками податкового органу про не поставлення товару в термін позовної давності та втрату права на податковий кредит, оскільки позивачем продовжено дію пункту 5.9 договору №2Г-Е/С/2016 від 23.09.20216 року з ТОВ "Агрополіс" та дію пункту 7.10 договору № 5Г-Е/К/2016 від 19.12.2016 року з СТОВ "Дружба - Нова" відповідно до термінів - 29.08.2025 року та 31.07.2025 року. Також згідно укладених додаткових угод позивач продовжив термін поставки продукції покупцю (п. 2.1 договорів №2Г-Е/С/2016 від 23.09.20216 року та № 5Г-Е/К/2016 від 19.12.2016 року ) до 01.08.2025 року та до 20.07.2025 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на доводи, викладені у акті документальної планової виїзної перевірки № 9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року. Зокрема зазначив, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "Гутянський елеватор" вимог пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 5 728 716 грн., в т.ч. вересень 2019 на суму 2 600 000 грн., грудень 2019 на суму 3 128 716 грн. Зазначає, що у разі здійснення попередньої оплати товарів/послуг, які не були поставлені в термін позовної давності, факт придбання таких товарів/ послуг, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, відсутній та відповідно платник податку втрачає право на податковий кредит, попередньо сформований за операцією з придбання таких товарів/послуг. В ході перевірки встановлено, що від ТОВ "Агрополіс", СТОВ "Дружба -Нова" не було отримано товари в рахунок попередньої оплати 2016 року, не відбулась друга подія, фінансово-господарська операція не закінчена.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у заявах по суті справи.

Заслухавши вступне слово учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" зареєстроване як юридична особа () та є платником податку на додану вартість.

В період з 24.06.2025 року по 07.07.2025 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Гутянський елеватор" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2019 року по 31.03.2025 року, за результатами якої складений акт перевірки №9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року.

За висновками акту перевірки №9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року встановлено порушення ТОВ "Гутянський елеватор":

1. п.188.1 ст. 188, п.198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 загальний № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 9 371 812 грн., в т.ч березень 2020р. в сумі 27 571 грн., за квітень 2020 р. в сумі 506 244 грн., за травень 2020 р. в сумі 212 655 грн., за червень 2020 р. в сумі 281 851 грн., за липень 2020 р. в сумі 2 040 739 грн., за серпень 2020 р. в сумі 39 073 грн., за вересень 2020 р. в сумі 761 503 грн., за жовтень 2020 р. в сумі 688 490 грн., за листопад 2020 р. в сумі 201 805 грн., за грудень 2020 р. в сумі 443 745 грн., за січень 2021 р. в сумі 4 088 048 грн., за лютий 2021 р. в сумі 80 088 грн.

2. п.188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення звітного (податкового) періоду, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду ряд. 21 Декларації з ПДВ за березень 2025 року на суму 2 168 365 грн.

3. п.201.1, п. 201.10 ст.201 п. 89 ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від № 2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого не здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за лютий 2019 року на суму ПДВ 29 057 305 грн.

4. п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п.8.1, 8.2, 8.4 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, із змінами та доповненнями, а саме не внесення інших змін до своїх облікових даних (не подано 6 повідомлень за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням).

5. п.п. 38.1.1, 381.1.2 ст. 381, п. 74 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму мінімального податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2024 рік у розмірі 3507,80 грн.

На підставі акта перевірки №9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області були винесені податкові повідомлення-рішення від 21.08.2025 року № 1, № 1, № 1.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями платником подано скаргу до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду скарги скасовано податкові повідомлення - рішення від 21.08.2025 року № на суму штрафної санкції по ПДВ у розмірі 3 400 грн., частково скасовано податкове повідомлення - рішення від 21.08.2025 року № 1 у частині заниження податкових зобов`язань на суму 5 811 461 грн. та штрафних санкцій на суму 1 452 865, 25 грн.

На підставі акта перевірки №9900/16-31-07-01-01/31834605 від 21.07.2025 року з урахуванням рішення Державної податкової служби України № 30484/6/99-00-06-01-01-06 від 21.10.2025 року про результати розгляду скарги Головним управлінням ДПС у Полтавській області були винесено податкове повідомлення-рішення від 28.10.2025 року №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 4 450 438,75 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 3 560 351 грн. та за штрафними санкціями 890 087,75 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.10.2025 року №1, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту а) пункту 185.1. статті 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Водночас пунктом 201.1. статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4. статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу статтею 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

За приписами частин 1, 2 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем встановлено завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 5 728 716 грн., в т.ч. вересень 2019 на суму 2 600 000 грн., грудень 2019 на суму 3 128 716 грн.

Вказані висновки ґрунтуються на доводах про те, що у разі здійснення попередньої оплати товарів/послуг, які не були поставлені в термін позовної давності, факт придбання таких товарів/ послуг, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, відсутній та відповідно платник податку втрачає право на податковий кредит, попередньо сформований за операцією з придбання таких товарів/послуг.

В ході перевірки встановлено, що від ТОВ "Агрополіс", СТОВ "Дружба -Нова" не було отримано товари в рахунок попередньої оплати 2016 року, не відбулась друга подія, фінансово-господарська операція не закінчена.

Із матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ "Гутянський елеватор" (Покупець) та ТОВ "Агрополіс" (Постачальник) укладено договір поставки 2Г-Е/С/2016 від 23.09.2016 року.

Відповідно умов п.1.1 договору, Постачальник зобов`язується продати (поставити), а Покупець прийняти та оплатити Продукції (насіння сої українського походження урожаю 2016 року), на умовах зазначених у цьому Договорі.

Пунктом 2.1. договору визначений строк поставки - 01.01.2017 року.

Термін поставки та дії договору продовжувався додатковими угодами №1 від 31.08.2017 р., №2 від 30.08.2018 р. , №3 від 30.08.2019 р., №4 від 28.08.2020 р. , №5 від 30.08.2021 р. №6 від 30.08.2022 р., №7 від 30.08.2023 р. №8 від 29.08.2024р.

Додатковою угодою №9 від 28.08.2025 р. пункт 2.1. Договору продовжено до 01.08.2025 року, та продовжено пункт 5.9 Договору до 03.08.2026 року.

Відповідно до умов п. 3.1. договору ТОВ "Гутянський елеватор" здійснено передплату за товар в сумі 15 600 000 грн. (платіжні доручення №260 від 29 вересня 2016р.. №222 від 28 вересня 2016р.)

За першою подією виписано податкові накладні №197/2 від 28.09.2016р. та №198/2 від 29.09.2016р., які було зареєстровано в ЄРПН.

Відповідно до додаткової угоди №10 від 20.11.2025 р. до договору №2Г-Е/ С/2016 від 23.09.2016р. внесено зміни до п.1.2 вказаного договору стосовно кількості товару , що постачається та місця постачання товару. Встановлено загальна кількість товару 849 т. на загальну суму 15 600 000 грн. Місцем постачання товару визначено ТОВ "Бандурський олійноекстракційний завод" (в. т.ч. на виконання договору №ПСОЯ-302/434-25 від 24.11.2025р. про надання послуг по прийманню, переробці насіння сої та видачі продуктів переробки).

Відповідно до видаткової накладної №512 від 26.11.2025р. виконано поставку насіння сої в кількості 849 т на загальну суму 15 600 000 грн.

Між ТОВ "Гутянський елеватор" (Покупець) та СТОВ "Дружба-Нова" (Постачальник) укладено договір поставки № 5Г-Е/К/2016 від 16.12.2016 р.

Відповідно умов п. 1.1 договору, Постачальник зобов`язується продати (поставити), а покупець прийняти та оплатити Продукцію (насіння кукурудзи українського походження урожаю 2016 року), на умовах зазначених у цьому Договорі.

Пунктом 2.1. договору визначений строк поставки - 01.07.2017 року.

Термін поставки та дії договору продовжувався додатковими угодами №1 від 31.07.2017 р., №2 від 31.07.2018 р. , №3 від 31.07.2019 р., №4 від 31.07.2020 р. , №5 від 30.07.2021 р. №6 від 29.07.2022 р., №7 від 28.07.2023 р., №8 від 26.07.2024р.

Додатковою угодою №9 від 30.07.2025 р. пункт 2.1. Договору продовжено до 20.07.2026 року.

Відповідно до умов п. 3.1. договору ТОВ "Гутянський елеватор" здійснено передплату за товар в сумі 366 032 471 грн. (платіжні доручення №4823 від 20.12.2016р.. №4779 від 19.12.2016р., №4805 від 19.12.2016р., №4807 від 19.12.2016р., №4855 від 22.12.2016р., №4820 від 20.12.2016р., №4821 від 20.12.2016р., №4822 від 20.12.2016р.).

За першою подією виписано податкові накладні №109/2 від 19.12.2016р. та №117/2 від 20.12.2016р., 134/2 від 22.12.2016р., які було зареєстровано в ЄРПН.

Постачальником виконано поставку товару (кукурудзи 3 кл.) на суму 347 260 177, 15 грн. в кількості 72181,46 т, що підтверджується видатковими накладними та складськими квитанціями.

Відповідно до додаткової угоди №10 від 20.01.2026 р. до договору №5Г-Е/ К/2016 від 16.12.2016р. внесено зміни до п.1.2 вказаного договору стосовно кількості товару, що постачається. Встановлено кількість товару 1 473 700 кг, що підлягає постачанню на суму передплати 13 174 878 грн.

Відповідно до видаткової накладної №59 від 23.01.2026р. та складської квитанції на зерно №1135 від 23.01.2026р. виконано поставку насіння кукурудзи в кількості 1 473 700 кг. на суму 13 174 878 грн.

Таким чином, сторонами Договорів продовжено дію пункту 5.9 договору №2Г-Е/С/2016 від 23.09.20216 року та дію пункту 7.10 договору № 5Г-Е/К/2016 від 19.12.2016 року відповідно до термінів - 29.08.2025 року та 31.07.2025 року.

Також згідно укладених додаткових угод сторонами продовжено термін поставки продукції (п. 2.1 договорів №2Г-Е/С/2016 від 23.09.20216 року та № 5Г-Е/К/2016 від 19.12.2016 року) до 01.08.2025 року та до 20.07.2025 року.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 року №237, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Згідно п. 4 П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість" безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Отже, сплив строку позовної давності є однією з ключових, достатніх та самостійних підстав для визнання заборгованості безнадійною відповідно до ПК України.

При цьому, згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом з тим, суд бере до уваги зміни, внесені законодавцем до ЦК України, які мають пріоритетне значення при визначенні тривалості строку позовної давності у спірний період.

Так, відповідно до пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020 р.) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк дії карантину тривав з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Воєнний стан діє з 24 лютого 2022 року по теперішній час.

Тобто, аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що перебіг строку позовної давності за договорами поставки з урахуванням додаткових угод був фактично зупинений з 02 квітня 2020 року до закінчення воєнного стану.

При цьому, суд враховує, що пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України виключено на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на дату проведення контролюючим органом документальної планової перевірки та винесення оскаржуваних рішень, трирічний строк позовної давності за вказаною дебіторською заборгованістю не сплив.

На підставі вищевикладеного, суд констатує, що у контролюючого органу були відсутні законні підстави для кваліфікації дебіторської заборгованості по взаємовідносинам з ТОВ "Агрополіс", СТОВ "Дружба -Нова" як безнадійної за критерієм спливу позовної давності, а отже і для висновків про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 5 728 716 грн.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власного рішення, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене суду вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.10.2025 року №1.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 30280,00 грн.

Щодо заяви про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду: - договір про надання правової допомоги № 06-11/25 від 06.11.2025 року; рахунок № 50 від 07.11.2025 року, платіжну інструкцію № 12 від 07.11.2025 року.

Разом з тим, суд вважає заявлену суму витрат на надання правничої допомоги необґрунтованою та неспівмірною, виходячи зі складності справи, виконаними роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Таким чином, за встановлених обставин, суд виходить з того, що предмет спору у цій справі не є складним, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 10000 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (площа Павленківська, 24, м. Полтава, 36014; ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 28.10.2025 року №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 30 280,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 квітня 2026 року.

Головуючий суддя А.Б. Головко