Справа № 240/10440/26
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

07 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/10440/26

категорія 109000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо -збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат", Товариство) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України, у якому просить визнати протиправними та скасувати наказ Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2694 від 03.06.2002.

Ухвалою суду від 23.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, позивач 18.03.2026, до подання позовної заяви звертався до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2694 від 03.06.2002 до прийняття рішення судом. Ухвалою суду від 19.03.2026 у задоволенні заяви відмовлено.

Від представника позивача 06.04.2026 надійшла заява про забезпечення позову (повторна), у якій просить зупинити дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2694 від 03.06.2002 до прийняття рішення судом.

У обгрунтування заяви вказано, що з моменту відмови судом у задоволенні заяви про забезпечення позову від 18.03.2026 з`явилися нові докази для задоволення повторної заяви. Зокрема зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову вже істотно ускладнює та навіть може унеможливити виконання рішення суду; припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2694 від 03.06.2002 матиме негативний вплив не лише на економічну ситуацію в регіоні у видобувній галузі, а й на соціальну сферу громадян (працівників) та життєдіяльність територіальної громади в цілому.

Також зазначає, що позивачем отримано Технічний висновок спеціалізованої організації ТОВ "Інститут гірничо-хімічної промисловості" від 20.03.2026, згідно якого профільними фахівцями визначені негативні наслідки та ризики внаслідок припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2694 від 03.06.2002 та зупинки ведення гірничих робіт Товариством.

У Технічному висновку, крім іншого, визначено, що гірничо-збагачувальний комплекс відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки, а об`єкти Товариства відносяться до об`єктів II класу небезпеки, що вимагає постійного контролю стану гірничих виробіток, викидів у повітря та захисту водних ресурсів від забруднення сторонніми речовинами (пилом, природними хімічними речовинами і з`єднаннями, продуктами переробки руд, тощо), стану нерекультивованих ділянок з метою недопущення їх підтоплення і, відповідно, виведення з земельного фонду України; на відстані 300-500 м. від кар`єру Товариства розташовані три населені пункти: с. Ємилівка, с. Ісаківка та с. Томашівка; на відстані 200 м. протікає струмок Добринка, який відноситься до басейну річки Тетерів, яка є правою притокою річки Дніпро.

Відтак, зупинення ведення господарчої діяльності Товариством з припиненням контролю за станом водних систем, ймовірно призведе до техногенних аварій і катастроф з незворотними негативними наслідками як для мешканців громад, на території яких ведеться господарча діяльність, так і на екологічну систему України в цілому водні ресурси районів відпрацювання, як зазначено, відносяться до басейну річки Дніпро. Особливу небезпеку становить належність районів відпрацювання до IV групи територій, постраждалих від Чорнобильської катастрофи.

Тривала консервація кар`єрів без належного утримання створює ризики підтоплення, руйнування бортів, деградації земель та унеможливлюватиме проведення рекультивації порушених земель тощо.

Також позивач наголошує на настанні незворотніх соціальних наслідків для працівників та громади в цілому, на які посилався у попередній заяві про забезпечення позову.

Таким чином, на думку заявника, припинення дії спеціального дозволу № 2694 матиме негативний вплив не лише на економічну ситуацію в регіоні у видобувній галузі, а й на соціальну сферу громадян (працівників) та життєдіяльність територіальної громади в цілому, тому просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Дослідивши заяву і додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про таке.

ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат" є власником спеціального дозволу на користування надрами реєстраційний номер 03.06.2002 № 2694, що виданий Державною службою геології та надр України строком дії до 09.04.2034.

Державна служба геології та надр України (надалі - Держгеонадра) листом від 05.02.2026 повідомила Товариству, що у зв`язку із застосуванням рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 28.01.2026 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеним в дію Указом Президента України від 02.02.2026 № 94/2026, до кінцевого бенефіціарного власника Товариства персональних економічних санкцій, робочою групою з питань надрокористування (протокол від 05.02.2026 № 2026-06), рекомендовано Держгеонадра повернутись до розгляду питання щодо подальшої дії спеціального дозволу на користування надрами № 2694, наданого Товариству, після 06.03.2026.

В подальшому, на офіційному веб-сайті Державної служби геології та надр України розміщено Наказ від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», відповідно до пункту 1 якого припинено дію спеціальних дозволів на користування надрами згідно з переліком, наведеним у додатку до цього наказу.

Згідно № п/п 2 Додатку до наказу Держгеонадр від 07.03.2026 № 103 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, яким припинено дію спеціальних дозволів на користування надрами» дію Спеціального дозволу на користування надрами № 2694 (назва родовища Межирічне, ділянки Ісаківська та Південна руди титану Житомирська обл.), власником якого є ТОВ «Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат» (код за ), припинено на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Кодексу України про надра.

Заявник вважає, що наказ Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення спеціального дозволу на користування надрами № 2694 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, та просить її задовольнити.

Проте суд не погоджується з доводами заявника, з огляду на таке.

Так, забезпечення позову - це надання позивачу тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, встановлені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

Аналіз вищевказаної норми законодавства підтверджує, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Слід враховувати, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №640/13486/20.

Сам факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі №826/8556/17, від 20.03.2019 р. у справі №826/14951/18, від 30.07.2020 р. у справі №640/15124/19, від 16.01.2023 р. у справі №640/19975/21, від 07.01.2025 р. у справі № 620/9187/24.

Як встановлено із заяви про забезпечення позову, ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат" просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 № 103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 2694 від 03.06.2002 до прийняття рішення судом. Зміст поданої заяви в цілому зводиться до того, що внаслідок прийняття відповідачем рішення про припинення дії спеціального дозволу, надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення робіт, передбачених відповідним спеціальним дозволом на користування надрами, на наданій йому в користування ділянці надр. Важливість роботи підприємства полягає у наданні можливості реалізувати законне право на працю та виплачувати заробітну плату своїм співробітникам, а у разі зупинки господарської діяльності Товариства внаслідок припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2694 від 03.06.2002 працівники ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат" залишаться без джерел і засобів до існування, оскільки уже існує ймовірність неминучого повного скорочення працівників уже в квітні 2026 року. Фактично проведення робіт з рекультивації, відновлення ґрунту за відсутності дозволу буде неможливим у зв`язку із припиненням права користування земельною ділянкою та права на виконання подібних робіт. Таким чином, оскаржуване рішення про припинення дії спеціального дозволу №2694 від 03.06.2002 позбавить ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат": права на видобування корисних копалин на підставі отриманого на законних підставах спеціального дозволу; спричинить неможливість в подальшому здійснення заявником свого основного виду господарської діяльності; порушить права Товариства на свободу підприємницької діяльності; порушить права Товариства на заборону від незаконного втручання та перешкоджання його господарській діяльності; призведе до порушення як законних прав та інтересів самого Товариства, так і його працівників, оскільки заявником надається можливість реалізувати право на працю значній кількості працівників; призведе до виробничих, техногенних, гідрологічних і екологічних аварій і надзвичайних станів, що, в свою чергу, викличе катастрофічні наслідки як для оточуючих територій, так і для України в цілому.

У цій же заяві заявник зазначає, що земель і запасів у межах спеціального дозволу №2694 залишилося орієнтовно на три роки роботи Товариства.

Проте суд вважає за необхідне зазначити, що суди не є установами з питань техногенної та іншої безпеки (відповідну кваліфікацію мають спеціальні державні органи, серед яких органи державного гірничого нагляду), а тому не можуть самостійно оцінювати можливі екологічні наслідки зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами. Водночас, доцільність рішень державних органів не є предметом судового контролю. Суд не може підміняти відповідний державний орган.

При цьому слід наголосити, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

Суд зазначає, що в питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права та дійшов висновків, що, безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України, зазначені обставини навіть у разі їх доведення не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі №640/7493/21.

Разом з тим, у даному випадку суд приходить до висновку, що, зупинивши дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 №103 в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2694 від 03.06.2022 до прийняття рішення судом, суд фактично втрутиться у компетенцію Державної служби геології та надр України та надасть можливість заявнику як надрокористувачеві продовжувати користування надрами, що може мати незворотні наслідки та вплинути на інтереси держави.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову, передбачених ст.150 КАС України, а тому у задоволенні заяви ТОВ "Межиріченський гірничо - збагачувальний комбінат" слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" у задоволеннні повторної заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Г.В. Чернова