Справа № 460/4009/26
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року м. Рівне№460/4009/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави до Дубенської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубенської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Дубенської міської ради щодо не приведення штатної чисельності працівників служби у справах дітей Дубенської міської ради у відповідність до вимог ст.4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» та зобов`язати Дубенську міську раду вчинити дії щодо приведення штатної чисельності працівників служби у справах дітей Дубенської міської ради у відповідність до вимог ст.4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей». Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю Дубенської міської ради Дубенського району Рівненської області щодо не приведення штатної чисельності працівників служби у справах дітей відповідно до нормативів, установлених ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей». Тому, з метою зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що відповідно до інформації управління освіти Дубенської міської ради (лист від 23.03.2026 № 01-18/488) станом на 01.01.2026 в закладах загальної середньої освіти м. Дубно навчається 4691 дитина, а закладах дошкільної освіти 761 дитина. На електронній черзі на зарахування до закладів дошкільної знаходиться 623 дитини. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачає, що право на здобуття повної загальної середньої освіти гарантується незалежно від місця проживання. Аналогічні норми містить ч. 1 ст. 9 Закону України «Про дошкільну освіту», згідно якої право на здобуття дошкільної освіти гарантується незалежно від місця проживання. Отже, певна кількість цих дітей є мешканцями прилеглих сіл до м. Дубно, а тому не є його жителями, відтак такі неповнолітні не можуть братися до розрахунку кількості штатних одиниць служби у справах дітей. Згідно інформації відділу центр надання адміністративних послуг Дубенської міської ради (лист від 24.03.2026 № 07-01-12/279) станом на 24.03.2026 у Дубенській територіальній громаді зареєстровано 6339 осіб до 18 років. За таких умов, штатна чисельність служби у справах дітей Дубенської міської ради має становити 3 особи. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив у якій на спростування відзиву наводить доводи та аргументи, тотожні змісту позовної заяви.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзиву, в якому підтримує позицію, викладену у відзиві з тих же підстав.

Ухвалою від 09.03.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 5 ст. 53 КАС України визначено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У відповідності до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН !»Про права дитини» (від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91) (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 3 Конвенції, держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Аналогічні зобов`язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах.

Так, стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19.10.1973) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст. 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання. Особливих заходів охорони і допомоги має вживатися щодо всіх дітей і підлітків без будь-якої дискримінації за ознакою сімейного походження чи за іншою ознакою. Дітей і підлітків має бути захищено від економічної і соціальної експлуатації.

В Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, закріплено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суперечності, які виникають у зв`язку із реалізацією органами, установами державної влади та місцевого самоврядування повноважень у сфері охорони дитинства щодо дотримання, забезпечення та захисту прав дитини, у тому числі дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, зачіпають інтереси держави; порушення інтересів держави в цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямований на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Матеріалами справи стверджується, що рішенням Дубенської міської ради Рівненської області від 13.05.2022 № 2293 затверджено Положення про Службу у справах дітей Дубенської міської ради в новій редакції.

20.10.2025 позивач звернувся до відповідача із листом щодо наявності підстав та необхідності вжиття заходів для належного кадрового забезпечення служби у справах дітей шляхом приведення фактичної кількості працівників у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

Листом відповідача від 04.03.2026 № 802/05-02-28/26 позивачу було повідомлено, що на території Дубенської міської громади станом на 01.01.2022 постійно проживає 7827 дітей, а також 413 дітей із числа внутрішньо переміщених.

Отже, на думку позивача, штатна чисельність Служби у справах дітей Дубенської міської ради повинна становити не менше 4 працівників (спеціалістів).

Згідно листа Дубенської міської ради від 31.12.2025 № 4849/05-02-29/25, станом на 30.12.2025 чисельність служби у справах дітей Дубенської міської ради складає 3 одиниці. В умовах воєнного стану утримання ще однієї одиниці служби у справах дітей немає можливості у зв`язку з відсутністю на це бюджетних коштів.

Відповідно до інформації управління освіти Дубенської міської ради, оформленої листом від 23.03.2026 № 01-18/488, станом на 01.01.2026 в закладах загальної середньої освіти м. Дубно навчається 4691 дитина, а закладах дошкільної освіти 761 дитина.

Відповідно до інформації відділу ЦНАП, оформленої листом від 24.03.2026 № 07-01-12/279, на території Дубенської територіальної громади станом на 24.03.2026 зареєстровано 6339 осіб у віці до 18 років.

Відтак, вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не приведення штатної чисельності працівників служби у справах дітей Дубровицької міської ради у відповідність вимогам статті 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 5 Закон України "Про охорону дитинства" основні засади охорони дитинства та державну політику у цій сфері визначає Верховна Рада України шляхом затвердження відповідних загальнодержавних програм.

Проведення державної політики щодо охорони дитинства, розробку і здійснення цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, координацію діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у цій сфері забезпечує Кабінет Міністрів України. Щорічно Кабінет Міністрів України звітує Верховній Раді України про стан демографічної ситуації в Україні, становище дітей та тенденції його змін у ході впроваджених соціально-економічних перетворень.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, зокрема, забезпечують:

- вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей;

- організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 23-1 Закону України "Про охорону дитинства" усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про охорону дитинства" діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Конституція України та Конвенція ООН про права дитини, а також Закон України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" визначають правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Як слідує із матеріалів справи, позивач стверджує, що на території Дубенської міської громади постійно проживає 7827 дітей, а також 413 дітей із числа внутрішньо переміщених.

Проте такі відомості, як встановлено судом із листа Дубенської міської ради від 26.02.2026 № 802/05-02-28/26 були надана станом на 01.01.2022. Тобто зазначені дані були актуальні понад чотири роки тому.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що станом на 24.03.2026 на території Дубенської міської громади зареєстровано 6339 осіб до 18 років.

Отже, фактична кількість дітей до 18 років складає 6339 осіб.

Наведене стверджується інформацією відділу ЦНАП Дубенської міської ради, оформленої листом від 24.03.2026 № 07-01-12/279.

Згідно листа Дубенської міської ради від 31.12.2025 № 4849/05-02-29/25, станом на 30.12.2025 чисельність служби у справах дітей Дубенської міської ради складає 3 одиниці.

Відповідно до підпунктів 6, 8 пункту "б" частини 1 статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: забезпечення школярів із числа дітей-сиріт, дітей з інвалідністю/осіб з інвалідністю I-III групи, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", які навчаються в державних і комунальних навчальних закладах, безоплатними підручниками, створення умов для самоосвіти; вирішення відповідно до законодавства питань про повне державне утримання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, у дитячих будинках сімейного типу, закладах професійної (професійно-технічної) освіти та утримання учнів спеціальних закладів освіти, про надання пільг на утримання дітей у пансіонах закладів освіти, а також щодо оплати харчування дітей у закладах освіти (групах подовженого дня).

Згідно з статтею 12 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Служба у справах дітей:

- бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів;

- оформляє документи на усиновлення і застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначених цим Законом;

- оформляє клопотання щодо переведення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на інші форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює контроль за умовами влаштування і утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює моніторинг діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює інші заходи стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Для здійснення функцій щодо опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, у складі служби у справах дітей створюється окремий підрозділ, діяльність якого визначається в установленому порядку. Штатна чисельність такого підрозділу встановлюється залежно від кількості дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, але має становити не менше двох осіб.

За частиною 1 статті 13 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" служба у справах дітей забезпечує створення і ведення банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Суд нагадує, що за змістом статті 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що штатна чисельність працівників міської служби у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті.

Як наведено вище по тексту, станом на 30.12.2025 чисельність служби у справах дітей Дубенської міської ради складає 3 одиниці. В свою чергу, станом на 24.03.2026 на території Дубенської міської громади зареєстровано 6339 осіб до 18 років.

За наведених обставин суд вважає, що штатна чисельність працівників служби у справах дітей Дубенської міської ради відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», тому позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Правові підстави для розподілу судових витрат згідно із ст. 139 КАС України, відсутні

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави до Дубенської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 квітня 2026 року

Учасники справи:

Позивач - Дубенська окружна прокуратура (вул. Івана Франка, 10, м. Дубно, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35603, ЄДРПОУ/РНОКПП )

Відповідач - Дубенська міська рада (вул. Замкова, 4, м. Дубно, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35600, ЄДРПОУ/РНОКПП 05391063)

Суддя Т.О. Комшелюк