Справа № 260/3920/24
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 260/3920/24

адміністративне провадження № К/990/34031/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Хохуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №260/3920/24

за позовом Іршавської автомобільної школи ТСО України до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2025 року (головуючий суддя Шинкар Т.І., судді: Довга О.І., Запотічний І.І.),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року Іршавська автомобільна школа ТСО України (далі також - позивач, Автошкола) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2024 №000/4774/07-16-07-03, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" в розмірі 406 606,42 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 40 660,64 грн.

Підставою виникнення спору між сторонами у цій справі слугувала незгода позивача із нарахуванням відповідачем земельного податку з юридичних осіб за 2017, 2018 та 2019 роки на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, сформованих у червні 2020 року №№401/0/191-20, 402/0/191-20, в яких містилось значення коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (далі - Кф) - 2 та №№403/0/191-20, 404/0/191-20, в яких містилось значення Кф - 3. За позицією позивача, зазначені документи не можуть бути використані як підстава для донарахування спірного податку.

Позивач вважав, що подані ним у 2017, 2018, 2019 роках податкові декларації з плати за землю з юридичних осіб містили коректні дані. Так, 30.11.2012 Іршавська міська рада рішенням №754 затвердила технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі м. Іршава (введена в дію з 01 січня 2014 року). З урахуванням вказаного рішення позивач отримав витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку (далі - НГО) земельної ділянки, в якому значення Кф становило 0,7. Саме на підставі вказаного витягу позивач і розрахував належний до сплати розмір орендної плати за 2017, 2018 та 2019 роки.

Зазначає, що за період, який перевірявся податковим органом, нормативна грошова оцінка земель м. Іршава змінилася тільки один раз - 2022 року на підставі рішення від 25.06.2021 (введена в дію 01.01.2022), а відтак обчислення позивачем податкових зобов`язань зі сплати податку за землю за 2017, 2018, 2019 роки на підставі отриманого 08.02.2016 Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №173/86-16 відповідає вимогам законодавства та є правомірним.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 22.05.2024 №000/4774/07-16-07-03.

В ході розгляду справи судами встановлено, що ГУ ДПС у Закарпатській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті земельного податку за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 20.02.2024 №1929/07 16-07-03/20452106.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем: ст.269 ,270, 271,271, п. п.286.1 ст.286 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі також - ПК України), пункту 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу (у редакції Закону України від 30.11.2021 №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень»), в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань з земельного податку в розмірі 510 469,30 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 133 752,35 грн, за 2018 рік - на суму 152 563,65 грн, за 2019 рік на суму 220 604,68 грн та за 2020 рік на суму 3 548,62 грн.

Встановлено, що Іршавська автомобільна школа ТСОУ є платником земельного податку у відповідності до п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України за земельну ділянку, яка перебуває у її постійному користуванні на підставі Державного акту на право постійного користування ІІ - ЗК №002226; дата та № реєстрації в книзі записів держактів: 03.02.2000 №43; кількість землі - 8,060га. Призначення земельної ділянки: землі зайняті під будівлями, спорудами та двором школи, елементами і спорудами автодрому.

Згідно з повідомленням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) (лист від 26.06.2020 №11-7-04-5225/2-20, зареєстрованого в ДПС вх.№12260/10/16 від 01.07.2020 «Про встановлення нормативної грошової оцінки») та враховуючи витяги, які надані Головним управлінням Держгеокадастром України у Закарпатській області за №401/0/191-20, №402/0/191-20, №403/0/191-20, №404/0/191-20 від 19.06.2020 року, у розмірі земельної площі 80600 м кв по категорії земель - для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти встановлено такі нормативно-грошові оцінки: №401/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2017 - 17381005,50 грн, №402/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2018 - 17381005,50 грн, №403/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 17.07.2018 - 26071508,25грн, №404/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2019 - 26071508,25 грн.

Позивачем до Державної податкової служби України надіслано лист-заперечення №14 від 26.02.2024 до акта позапланової виїзної документальної перевірки від 20.02.2024 №1929/07-16-07-03/20452106, за результатами розгляду якого (Висновок №19/07-16-07-03 від 06.03.2024 року) комісією з питань розгляду заперечень прийнято рішення врахувати заперечення Автошколи в частині дотримання вимог п.52 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 щодо ненарахування за період з 1 березня по 31 березня 2020 року земельного податку (під час дії карантину) при формуванні податкових повідомлень рішень; щодо інших порушень податкового законодавства, що призвели до заниження податкових зобов`язань з земельного податку, висновки вказаного акта залишено без змін.

Контролюючий орган, врахувавши результати розгляду даного заперечення (Висновок №19/07-16-07-03 від 06.03.2024року), виніс податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 №000/1722/07-16-07-03/20452106, яким згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, пп.58.1 ст.58 та п.123 ст.123 ПК України нараховано 506 928 грн земельного податку з юридичних осіб та застосовано штрафну санкцію в сумі 50 692 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його до ДПС України.

За результатами розгляду скарги позивача (Рішення №14606/6/99-00-06 03-02-06 від 17.05.2024року) ДПС України було прийнято рішення врахувати заперечення Автошколи в частині нарахування земельного податку у сумі 100 314,26 грн та у частині застосування штрафу у сумі 10 031,43 грн, в іншій частині податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 12.03.2024 №000/1722/07-16-07-03/20452106 залишено без змін.

Врахувавши результати розгляду скарги, ГУ ДПС у Закарпатській області винесло податкове повідомлення-рішення від 22.05.2024 №000/4774/07-16-07-03, яким згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, пп.58.1 ст.58 та п.123 ст.123 ПК України нараховано позивачеві 406 606,42 грн земельного податку з юридичних осіб та застосовано штрафну санкцію в сумі 40 660,64 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно, тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначаються щорічно), а також враховуючи, що норми ПК України не покладають на контролюючий орган обов`язок самостійного визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, оскільки це виключна компетенція Держгеокадастру, прийшов до висновку, що відповідач, взявши до уваги витяги, які надані Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №401/0/191-20, №402/0/191-20, №403/0/191-20, №404/0/191-20 від 19.06.2020 року, обґрунтовано нарахував позивачеві суму податкового зобов`язання, визначеного у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивачем внесені відомості до Державного земельного кадастру про вид цільового призначення земельної ділянки за КЦВПЗ 2010 лише 25.07.2019, то при розрахунку земельного податку за земельну ділянку площею 8.0600 га (кадастровий номер - :06:009:0159) підлягав застосуванню коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) зі значенням 2,0 за 2017 рік та зі значенням 3.0 за 2018 рік та за період з 01.01.2019 та по 24.07.2019 року, замість помилково застосованого позивачем коефіцієнту 0,7, що характеризує функціональне використання земельної ділянки. Однак суд ствердив, що, проводячи донарахування податкових зобов`язань за платежем «Земельний податок з юридичних осіб», контролюючим органом не враховано, що державна реєстрація спірної земельної ділянки позивачем була проведена 25.07.2019, що дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для застосування з 25.07.2019 по 31.12.2019 інформації, яка містилася у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, наданого Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №404/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2019, та в якій був зазначений коефіцієнт Кф 3. Судом апеляційної інстанції також враховано, що в матеріалах справи відсутній витяг Головного управління Держгеокадастру України у Закарпатській області із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки станом на 25.07.2019 - день проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки. Суд прийшов до висновку, що у даному випадку помилкове нарахування суми податкового зобов`язання відбулося через порушення нормативних вимог, як платником, так і контролюючим органом, а також враховуючи, що розрахунок суми земельного податку, здійснений відповідачем за результатом перевірки, зокрема за 2017, 2018, 2019 роки, має ряд відомостей з числовими значеннями, які не були відображені в акті перевірки, то податкове повідомлення-рішення від 22.05.2024 за №000/4774/07-16-07-03 не може бути визнане протиправним та скасоване в якійсь сумі та підлягає скасуванню у повному обсязі.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився контролюючий орган та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України - 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач наголошує на тому, що відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду контролюючий орган не є суб`єктом проведення та розрахунку нормативної грошової оцінки і має право враховувати тільки ті коефіцієнти, які розраховані в затвердженій міською радою технічній документації, враховуючи при цьому оціночний квартал та зону, в яких розташована земельна ділянка та її цільове призначення згідно з даними Державного земельного кадастру. Жодних підстав для застосування будь-яких інших коефіцієнтів, не передбачених технічною документацією з нормативної грошової оцінки, відповідач не має. Отже, єдиним документом, який підтверджує наявність відомостей про земельні ділянки, в тому числі документ, в якому зазначається цільове призначення земельної ділянки, є Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який не може спростовуватися іншими документами. Відтак, жодним нормативно-правовим актом не передбачено права чи обов`язку контролюючого органу перевіряти достовірність або правомірність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, наданого уповноваженим органом. З огляду на викладене, контролюючий орган, взявши до уваги витяги, надані Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатські області, діяв у відповідності до вимог податкового законодавства.

Вказує на помилковість тверджень суду апеляційної інстанції про наявність числових відмінностей між додатком 4 до акта перевірки та самим актом перевірки, оскільки такі не містять жодних відмінних чи нових показників, а лише деталізують розрахунки, узагальнені у акті.

Верховний Суд ухвалою від 21.08.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2025 у цій справі.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, просив залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як обґрунтовану та законну.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За приписами підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками плати за землю є: платники земельного податку є землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування. Базою оподаткування земельним податком є, зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).

Згідно із пунктом 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 284.1 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Згідно абзацу а пункту 286.1. ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (пункту 286.2. ст. 286 ПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є платником земельного податку за земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні на підставі Державного акта на право постійного користування ІІ - ЗК №002226.

Рішенням позачергової 23 сесії 6 скликання Іршавської міської ради Закарпатської області № 754 від 30.11.2012 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Іршава, яка введена в дію з 01.01.2014.

За період, що перевірявся контролюючим органом, нормативна грошова оцінка земель м. Іршава змінилася на підставі рішення від 25.06.2021 - введена в дію з 01.01.2022.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.02.2016 № 173/86-16 нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 51000 м кв становить 3631710,00.

Разом з тим, згідно з повідомленням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) (лист від 26.06.2020 №11-7-04-5225/2-20, зареєстрованого в ДПС вх.№12260/10/16 від 01.07.2020 «Про встановлення нормативної грошової оцінки») та враховуючи витяги, які надані Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №401/0/191-20, №402/0/191-20, №403/0/191-20, №404/0/191-20 від 19.06.2020, у розмірі земельної площі 80600 м кв по категорії земель: для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, встановлено наступні нормативно-грошові оцінки: №401/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2017 - 17381005,50 грн, №402/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2018 - 17381005,50 грн, №403/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 17.07.2018 - 26071508,25 грн, №404/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2019 - 26071508,25 грн.

Судами стверджено, що позивач наполягає на тому, що мала місце безпідставна зміна у витягах від 19.06.2020 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих Головним управлінням Держеокадастру у Закарпатській області, величини коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки Кф з « 0,7» на « 2» і « 3», що і призвело до значного збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у свою чергу і стало підставою нарахування податковим органом земельного податку та застосування штрафних санкцій.

Водночас відповідач наполягає, що, враховуючи вимоги підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України та пункту 286.1 статті 286 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний використовувати саме дані державного земельного кадастру при обчисленні податкових зобов`язань, не маючи правових підстав для їх тлумачення або перегляду.

За правилами частин першої, другої статті 20 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Пункт 1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213 (була чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі - Методика №213), визначає, що нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку земель".

Дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви (пункт 2-1 Методики №213).

За усталеною позицією Верховного Суду витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки фактично є документом інформаційного характеру, що закріплює в собі дані ДЗК про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (зокрема, але не виключно, постанови Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №160/3248/20, від 20 січня 2021 року у справі №160/2185/20).

У постанові від 12 липня 2021 року у справі № 640/9862/20 Верховний Суд, оцінивши правову природу та порядок формування витягів про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки, дійшов висновку, що видача цього документа є способом відображення вартісного показника грошової оцінки цієї земельної ділянки на підставі існуючої у Державному земельному кадастрі інформації щодо неї та із використанням законодавчо встановлених показників, зокрема і показника Кф, який характеризує її функціональне використання. Отже, цей вартісний показник об`єктивно існує та може бути обрахований безвідносно до додержання форми такого витягу, чи його відкликання. При цьому, показник Кф не обчислюється самостійно органами Держгеокадастру чи іншими суб`єктами владних повноважень, а лише застосовується відповідно до встановленого порядку. Тому, зміст витягу не може змінювати дійсну нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а правомірність його формування може бути перевірена, зокрема у судовому порядку.

У постанові від 11 листопада 2021 року у справі №280/2804/19 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого базою для сплати та розрахунку плати за землю є грошова оцінка певної ділянки, яка існує поза фактом оформлення Витягу як документа, в якому ця грошова оцінка відображена. Отримання Витягу це лише спосіб отримання (відображення) інформації про існуючу грошову оцінку землі.

Таким чином, до предмета доказування у податкових спорах, які стосуються належного до сплати розміру плати за землю, належить достовірність інформації про НГО землі, що використана контролюючим органом у відвідному періоді, станом на час виникнення податкового зобов`язання. Зокрема, встановленню підлягають обставини того, чи змінювалась нормативна грошова оцінка земельної ділянки у спірному періоді (в тому числі, і будь-які множники у її формулі).

При цьому не мають значення дата формування Витягу про НГО або складання іншого документа уповноваженим органом щодо розміру НГО станом на момент виникнення податкового зобов`язання.

З установлених судами у цій справі обставин слідує, що розбіжності між сторонами щодо належного до сплати розміру земельного податку фактично виникли з огляду на застосований позивачем (відповідно до витягу, сформованого у 2016 році) і відповідачем (відповідно до витягів, сформованих у червні 2020 року) один із множників у формулі, за якою визначається НГО ділянки, а саме значення Кф.

Питання застосування коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельних ділянок (Кф), при обчисленні розміру НГО земельних ділянок врегульоване наступним чином.

Частиною першою статті 15 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №3613-VI зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Аналогічно, пункт 118 Порядку №1051 визначає, що несення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

З 1 січня 2017 року процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком №489.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року.

Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку №489, у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0.

17 липня 2018 року набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 року № 162, яким внесено зміни до додатка 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, а саме: цифри « 2,0» замінено цифрами « 3,0».

Таким чином, з 1 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки має застосовуватись Кф « 2,0», а з 17 липня 2018 року - « 3,0».15 лютого 2011 року набрав чинності Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ 2010 року).

Відповідно, з цього часу при веденні Державного земельного кадастру та державного реєстру земель, а також при функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру обов`язковою до використання була саме ця Класифікація.

Спори щодо наявності підстав для застосування вимог Порядку № 489 в частині визначених ним коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельних ділянок, при здійсненні розрахунку річної суми платежу за користування земельною ділянкою з 01 січня 2017 року вже були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.

Так, у постановах від 08 квітня 2021 року у справі № 160/10137/19, від 01 квітня 2021 року у справі № 160/8847/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 817/1795/17, від 27 січня 2020 року у справі № 804/886/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком № 489 (з урахуванням внесених змін).

У постанові від 12 липня 2021 року у справі №640/9862/20 Верховний Суд підтримав такі висновки і зазначив, що з 01 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01 січня 2017 року має застосовуватись Кф « 2,0», а з 17 липня 2018 року - «3,0».

Також у цій постанові Верховний Суд підтримав усталену позицію, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому саме землекористувач мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КВЦПЗ 2010.

При цьому, колегія суддів вважає, що з моменту набрання чинності наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, яким затверджено КЦВПЗ 2010 року, у позивача було достатньо часу для звернення до Державного земельного кадастру із заявою про внесення змін щодо кодів цільового призначення земельних ділянок, однак, такі дії вчинені лише у липні 2019 року, про що зазначав сам позивач під час розгляду справи і надавав відповідні докази.

Верховний Суд у своїх постановах від 8 квітня 2021 року у справі № 160/10137/19, від 1 квітня 2021 року у справі № 160/8847/19, від 7 грудня 2020 року у справі № 817/1795/17, від 27 січня 2020 року у справі № 804/886/18 дійшов висновку, що при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком № 489 (з урахуванням внесених змін).

Висновки Верховного Суду підлягають застосуванню у цій справі.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що при розрахунку земельного податку за земельну ділянку площею 8.0600 га (кадастровий номер - :06:009:0159) підлягав застосуванню коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) зі значенням 2,0 за 2017 рік та зі значенням 3.0 за 2018 рік та за період з 01.01.2019 та по 24.07.2019 року, замість помилково застосованого позивачем коефіцієнту 0,7.

При цьому, скасовуючи податкове повідомлення-рішення, апеляційний суд виходив з того, що з 25.07.2019 у контролюючого органу були відсутні підстав для застосування інформації, яка містилася у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, наданому Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №404/0/191-20 від 19.06.2020 станом на 01.01.2019, з 25.07.2019.

Колегія суддів з цього приводу зауважує відповідно до статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Таким чином, кадастр має забезпечувати необхідною інформацією органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зацікавлені підприємства, установи та організації, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю та цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Контролюючий орган під час визначення податкових зобов`язань із плати за землю зобов`язаний діяти виключно в межах повноважень, визначених податковим законодавством, та використовувати показники нормативної грошової оцінки, відображені у витягну з технічної документації. Відповідач не наділений правом самостійно визначати, змінювати або коригувати показники нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Окрім того, податковим кодексом не передбачено обов`язку контролюючого органу визначати нормативну грошову оцінку або її оновлення станом на дату внесення змін щодо відомостей про земельну ділянку на дату, відмінну від 01 січня звітного року.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням того, що норми ПК України не покладають на контролюючий орган обов`язок визначення коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, оскільки це виключна компетенція Держгеокадастру, а тому, взявши до уваги величину Кф, зазначену у витягах, наданих Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №401/0/191-20, №402/0/191-20, №403/0/191-20, №404/0/191-20 від 19.06.2020, а також врахувавши особливості щодо справляння плати за землю, дійшов обґрунтованого висновку, що нарахована позивачу сума податкового зобов`язання (її розмір) відповідає вимогам законодавства.

Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, безпідставно виходив з порушення контролюючим органом податкового законодавства при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, посилаючись на те, що, здійснюючи розрахунок плати за землю з 25.07.2019, останній протиправно використав відомості з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, наданому Головним управлінням Держгеокадастру України у Закарпатській області за №404/0/191-20 від 19.06.2020.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи контролюючого органу, викладені у касаційній скарзі, і підстава для касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду судових рішень. Висновки Верховного Суду у спорах цієї категорії вже є сформованими, однак, помилково не були враховані судом апеляційної інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.

Натомість, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Іршавської автомобільної школи ТСО України.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 352 Кодексу адміністративного судочинства суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Переглянувши судові рішення, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а суд апеляційної інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення. За таких обставин касаційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду апеляційної інстанції - скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі №260/3920/24 скасувати, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва В.В. Хохуляк