Справа № 317/732/26
Суддя: Каряка Д. О.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 317/732/26
Провадження №2-а/317/14/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Щербини В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НПУ про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції НПУ про визнання протиправною та скасування постанови від 25.01.2026 серії ЕНА № 6564032 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.01.2026 року близько 13-00 години біля під`їзду дому № 4 по вул. Аваліані в м. Запоріжжі до її припаркованого автомобіля під`їхав патрульний автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 (11 регіон). Патрульні інспектори повідомили, що її автомобіль має технічні несправності, а саме - непрацюючі габарити. Жодних доказів не надали і не могли надати, оскільки автомобіль був припаркований та із заглущеним мотором. Крім того, навіть припускаючи рух автомобіля, вимкнення габаритів у світлу пору доби (13-00 год.) є не обов`язковим. Однак інспектори, скориставшись її розгубленістю, змусили її надати документи, що посвідчують особу та на транспортний засіб. Після перевірки документів інспектор патрульної поліції Волкодав В.В. притягнув її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Склавши та роздрукувавши постанову інспектор поліції Волкодав В.В. не надав змоги ознайомитись з її змістом, вимагав тільки її підписати без внесення інформації про незгоду та неправомірність складання постанови. Зі змістом та реквізитами оскаржуваної постанови позивач ознайомилась із бази даних «Opendatabot». З фабули оскаржуваної постанови вбачається, що 25.01.2026 р. в м. Запоріжжі по вул. Аваліані, позивач керувала транспортним засобом ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 , без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, відповідачем не надано. Крім того, також не надано жодних належних, допустимих доказів того, що позивач у відповідну пору доби керувала транспортним засобом з технічними несправностями, тому звернення до водія транспортного засобу, який не зупинявся працівником поліції, з вимогою пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та страхового полісу з боку відповідача є незаконною, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.16-20).

Не погоджуючись з заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами, представником відповідача - Департаменту патрульної полії НПУ, 02.03.2026 р на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 25.01.2026 під час несення служби у Запорізькій області, інспектором УПП в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України внаслідок чого було зупинено транспортний засіб АЗ-2107, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушила п. 2.1 «г» ПДР, які затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

В ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, при цьому позивачем будь-яких клопотань не заявлялось, що підтверджується відеозаписом, який додається до відзиву на позовну заяву. Також, після повідомлення поліцейського про те, що позивач має право скористатись послугами захисника, остання таким правом не скористалась.

Згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка. Чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п 2.4 «а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Для виконання поліцейськими покладених на них обов`язків їм надається право відповідно до законодавства зупиняти і перевіряти у водіїв транспортних засобів документи, перелік яких наведено у пункті 2.1 Правил дорожнього руху України. Водій не зобов`язаний передавати свої документи поліцейським, достатньо їх пред`явити для ознайомлення, тобто співробітник повинен мати змогу роздивитися особисті дані водія і технічні дані транспортного засобу.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції. Наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс.

За результатами розгляду справи інспектором прийнято законне і правомірне рішення з дотриманням ст.ст. 222, 251, 252, 278-280 та ст. 283 КУпАП про накладення на Позивача штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, тобто в межах санкції, встановленої такою нормою закону.

Представник відповідача зауважив, що страховий поліс має бути при собі або в паперовому вигляді, або в електронному (електронний договір страхування у форматі пдф). Тож підтвердити дійсну наявність такого полісу міг тільки водій, надавши його поліцейському. Перевірка наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначеного ст. 6 цього Закону здійснюється на підставі інформації, що міститься є Єдиній централізованій базі даних. Тож твердження у позовній заяві, щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, не дотримання законної вимоги інспектора УПП в Запорізькій області ДПП є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Підсумовуючи наведене, представник відповідача вважає висунуті позовні вимоги безпідставними, не підтвердженими жодними допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення можливих витрат на правничу допомогу, то вони не підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.28-33).

27.03.2026 р. позивачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано відповідь на відзив. Після ознайомлення з відзивом та наданими відеоматеріалами позивач вбачає, що немає задокументованого порушення ПДР згідно з якими поліцейський мав би на законних підставах скласти постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вини у вчинені правопорушення позивач не визнає, працівники поліції змусили її надати документи на автомобіль без передбачених законом підстав, складання постанови було з порушенням вимог чинного законодавства (а.с.44-47).

В судове засідання сторони не з`явились.

Позивачем ОСОБА_1 до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.48).

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, зазначивши у відзиві про розгляд справи без участі представника (а.с.31-зворот).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів, з урахуванням поданого представником відповідача відзиву на позов, відповіді на відзив і на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без застосування фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, а також відзив представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою інспектора поліції 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Волкодавом В.В. у справі про адміністративне правопорушення від 25.01.2026 року серії ЕНА № 6564032 встановлено, що ОСОБА_1 25.01.2026 о 12 год. 56 хв. у м. Запоріжжі по вул. Аваліані керувала транспортним засобом ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушила п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.33).

Представником відповідача було надано відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу інспектору поліції надала для огляду посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому закінчився термін дії, про що було зауважено ОСОБА_1 , на що остання зазначила, що вона зробить новий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до вимог п «ґ» п.2.1 Правил Дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), що тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.3. статті 21 вказаного закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Згідно п.21.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 124-1 - 126.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В судовому засіданні судом встановлено, що 25 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 не дотрималась вимог п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, а саме керувала транспортним засобом, не маючи при собі чинного полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною першою статті 126 КУпАП, а тому на неї правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції в розмірі 425 гривень.

Суд відхиляє доводи позивача ОСОБА_1 про те: що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення нею ПДР України, відповідачем не надано; також не надано жодних належних, допустимих доказів того, що позивач у відповідну пору доби керувала транспортним засобом з технічними несправностями, тому звернення до водія транспортного засобу, який не зупинявся працівником поліції, з вимогою пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та страхового полісу з боку відповідача є незаконною, оскільки під час судового розгляду, зокрема дослідженого судом відеозапису, долученого представником відповідача до відзиву, встановлено, що фактично позивач під час керування транспортним засобом не мала при собі, ані в паперовому вигляді, ані у візуальному вигляді (на електронному носії) чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наданий позивачем інспектору поліції поліс під час перевірки, був таким, що втратив строк дії, тобто є не чинним.

Поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності входить до комплексу обов`язкових документів, які дають право керування транспортним засобом на рівні з посвідченням водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 здійснювала керування транспортним засобом свідомо будучи обізнаною, що спив термін дії полісу обов`язкового страхування, тобто не маючи при собі чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, суд враховує позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, яка дійшла висновку, що право інспектора поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та інші обов`язкові документи, які повинен мати при собі водій транспортного засобу, не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною, а тому суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що працівник поліції не мав права складати відносно неї постанову без явних порушень Правил дорожнього руху України.

Таким чином, заперечення позивача щодо безпідставності винесення постанови спростовуються вищевказаними доказами та звернення її до суду пов`язане не із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є обранням останньою способу захисту на уникнення адміністративної відповідальності. Самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач, мала би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Втім, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено, тому суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 статті 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн., відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а постанова про накладення стягнення серія ЕНА №6564032 від 25.01.2026 в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесена інспектором поліції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позові, судові витрати у виді судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 241-250, 257, 286, 295, 263 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НПУ про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: Д.О. Каряка