Справа № 440/8743/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 р. Справа № 440/8743/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) у справі №440/8743/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУПФУ в Полтавській області щодо обчислення розміру призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2022-2024 роки);

- зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023, 2024 роки, починаючи з 01.04.2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 замінено первинного відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області на належного відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо нездійснення при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01.04.2025 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2022, 2023, 2024 роки).

В решті позовних вимог відмовити.

ГУПФУ в Тернопільській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просило скасувати таке рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років.

Зазначає, що оскільки, позивач скористалась правом на призначення пенсії за вислугу років, тому відсутні підстави для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 р.р.

Вважає, що з огляду на те, що заява позивача до органів Пенсійного фонду фактично стосувалась призначення їй того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена, вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022 - 2024 р.р.

Посилається в обґрунтування вимог на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 06.12.2021 у справі №185/951/17, від 17.05.2021 у справі №185/1473/17.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є пенсіонером, який з 01.10.2017 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.04.2025 позивачу призначена пенсія за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн.

Позивач, не погодившись з діями пенсійного органу щодо обчислення розміру пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2022-2024 роки), звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні позивачу пенсії за віком з 01.04.2025 на підставі норм Закону № 1058-IV пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням саме цього виду пенсії, тобто, за 2022-2024 роки, чого не було зроблено останнім, а тому пенсійним органом допущено протиправну бездіяльність у спірних відносинах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV), відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) було передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку

У свою чергу, за змістом частини першої статті 26 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент переведення позивача на пенсію за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно із ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, положеннями ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV встановлений порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший та показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, - таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, яка отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII.

З 01.04.2025 позивачу призначена пенсія за віком у порядку Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.11.2025 року у справі № 380/6353/24 у разі призначення особі пенсії за віком згідно з положеннями Закону № 1058-IV після того, як вона вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, такий перехід не може вважатися "переведенням на інший вид пенсії" в розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058-IV. Це є «призначенням нового виду пенсії», оскільки пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення.

Таким чином, у випадку коли особі було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, при обчисленні пенсії за віком з 01.04.2025 відповідач мав урахувати показник середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2023 у справі № 240/4170/19, від 08.02.2024 року у справі № 500/1216/23 та від 27.11.2024 у справі №560/11681/23, від 16.01.2025 року у справі № 580/4901/22, від 10.09.2025 року у справі № 580/4912/24.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 06.12.2021 у справі №185/951/17, від 17.05.2021 у справі №185/1473/17, оскільки обставини спірних відносин у даній справі та у справах, що переглядалися судом касаційної інстанції є відмінними, а відтак останні не є релевантними.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для перерахунку пенсії позивача за віком відповідно Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, є необґрунтованими та такими, що суперечать висновкам суду.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом спірних правовідносин.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 у справі №440/8743/25 в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц