Справа № 260/4180/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа №260/4180/24

адміністративне провадження № К/990/12000/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Чиркіна С.М.,

суддів Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля»» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі №260/4180/24 за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - ОВ ФСЗОІ ) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило стягнути з Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля» (далі - ПП «Медико-діагностичний центр «Доля») адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 53122,87 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026, у справі № 260/4180/24, ухваленим у порядку письмового провадження, позов було задоволено.

17.03.2026 до Верховного суду надійшла касаційна скарга Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля», в якій скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі №260/4180/24; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та пункт 1 частини 4 статті 328, вказуючи, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.02.2018 у справі № п/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17/17 від 15.04.2019 у справі № 824/370/17-а, в яких Верховний Суд дійшов висновків про те, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Виключні випадки, за яких судові рішення у справах незначної складності та інших, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження підлягають касаційному оскарженню передбачають, що: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

В ухвалі Сумського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 суд першої інстанції з урахуванням приписів статей 257, 262 КАС України дійшов висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Спірні правовідносини були предметом судового контролю, здійсненого судами першої та апеляційної інстанцій, за наслідками якого постановлено рішення про задоволення позовних вимог.

Покликання у касаційній скарзі на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи є безпідставним, оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не доведено наявності таких обставин і доказів на підтвердження їх наявності не надано.

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що на підприємстві за 2023 рік середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

Згідно з інформацією у розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невикористанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2023 рік складає 10 осіб, згідно рядка 03, кількість осіб з інвалідністю які повинні працювати на підприємстві становить 1 особа, в той же час, згідно рядка 02 звіту, на підприємстві протягом 2023 року середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

Так, суд першої інстанції вказав, що у відповідності до п. 1.5. Форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним. Відповідачем не надано доказів які підтверджували факт створення робочих місць за три дні до дати подання звітності, а значить і належного виконання обов`язків. У доданих відповідачем до відзиву звітностях відсутні вакансії для осіб з інвалідністю. Звертає увагу що, звітностей відповідачем чітко визначено, що він потребує «молодь яка закінчила навчання» і не потребує осіб з інвалідністю. Отже констатує, що норматив відповідачем не виконано, заходи щодо створення відповідачем робочих місць для осіб з інвалідністю не вживались.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля»» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі №260/4180/24 за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного підприємства «Медико-діагностичний центр «Доля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя -доповідач С.М. Чиркін

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя В.М. Шарапа