Справа № 160/30268/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/30268/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВОСЕРВІСНА КОМПАНІЯ "ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ" про забезпечення позову у справі №160/30268/25

у справі за апеляційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року

в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВОСЕРВІСНА КОМПАНІЯ "ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ" до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ ЖИТЛОВО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ звернувся 20.10.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 01.10.2025 року № ПС/ ДН/28184/025390/НП/СП-ФС, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю ЖИТЛОВО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ накладено штраф за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні в сумі 128000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.10.2025 №ПС/ДН/28184/025390/НП/СП-ФС про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ» () штрафу у розмірі 128 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 13.01.2026 через підсистему "Електронний суд" подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована Третім апеляційним адміністративним судом 14.01.2026.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 витребувано з суду першої інстанції матеріали справи; апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в адміністративній справі №160/30268/25 залишено без руху до надходження справи з суду першої інстанції.

19.03.2026 на адресу суду апеляційної інстанції разом із супровідним листом надійшла адміністративна справа.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

24.03.2026 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій в якості забезпечення позову просить:

забезпечити позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВОСЕРВІСНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ» до Південно- Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про скасування постанови Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 01.10.2025 р. № ПС/ДН/28184/025390/НП/СП-ФС шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні 80400239, відкритому Першим правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо примусового виконання постанови Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 01.10.2025 р. № ПС/ДН/28184/025390/НП/СП-ФС.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач вказує, що 10.03.2026 року постановою головного державного виконавця Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицію (м. Одеса) відкрите виконавче провадження № 80400239 щодо примусового виконання постанови Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 01.10.2025 №ПС/ДН/28184/025390/НП/СП-ФС, на рахунки підприємства в банківських установах накладений арешт. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ» оскаржує постанову Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці в судовому порядку.

Дослідивши доводи та аргументи, що зазначені в заяві про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що примусове стягнення штрафу в порядку виконавчого провадження може призвести до завдання значної шкоди інтересам співвласникам будинків, оскільки усі кошти, що надходять на рахунки підприємства це кошти сплачені співвласниками будинків за для належного утримання спільного майна, технічного обслуговування комунікацій будинку, освітлення місць загального користування та електричне живлення ліфтів, вивезення побутових відходів та негативні наслідки у вигляді звернення стягнення на співвласників будинку, оскільки отримання інших коштів, окрім як від співвласників будинку, господарська діяльність підприємства на передбачає. При цьому без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо, оскільки штраф, накладений постановою Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, не має компенсаційного характеру.

У контексті наведеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана у цій справі постанова про накладення штрафу прийнята Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці у межах здійснення державного нагляду (контролю) з питань оплати праці, є самостійним виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

У пункті 1 та 2 Порядку № 509 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» .

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту).

З змістом п.3, 4 Порядку №509 справа про накладення штрафу (справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Отже, справа про накладення штрафу (справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу (п.9 Порядку №509).

Згідно з абз.4 п.11 цього Порядку не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Отже, Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення встановлює місячний строк на добровільне виконання рішення органу державного контролю за додержанням законодавства про працю та сплату штрафу, у разі несплати штрафу він підлягає стягненню органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Згідно з статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Підстави ж для зупинення вчинення виконавчих дій установлені статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною статтею не передбачена можливість зупинити вчинення виконавчих дій у разі оскарження в судовому порядку постанов органів ринкового нагляду про накладення штрафів.

У Законі України «Про виконавче провадження» взагалі відсутні норми, які б передбачали можливість зупинення вчинення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження у випадку оскарження в судовому порядку, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

За приписами частини четвертої статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відтак, зупинення вчинення виконавчих дій не є тотожним забезпеченню позову судом шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю до набрання законної сили рішенням суду у відповідній справі.

При розгляді спорів про оскарження постанов органів про накладення штрафів забезпечення позову може бути виправданим лише за певних умов.

Так, Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2019 року по справі №200/3887/19-а не підтримав висновок судів про забезпечення позову з тих мотивів, що державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення.

Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.

Верховний Суд у означеній постанові застосував підхід, за якого при вирішенні подібних заяв необхідним є надання відомостей щодо поточних фінансових показників суб`єкта господарювання, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

В контексті цього суди повинні перевіряти, чи володів заявник фінансовими можливостями, з урахуванням сум штрафів, визначених у спірних постановах, достатніми для нормального функціонування суб`єкта господарювання і здійснення ним своєї діяльності.

Також, у постанові від 01 червня 2022 року по справі №380/4273/21 Судова палата Верховного Суду з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла таких висновків:

« Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку

Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти ».

У цій справі судом апеляційної інстанції не встановлено подання позивачем до заяви про вжиття заходів забезпечення позову документів на підтвердження свого майнового стану, у тому числі відомостей щодо поточних фінансових показників суб`єкта господарювання, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

Враховуючи зазначене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених позивачем в її обґрунтування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 154, 156, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛ И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВОСЕРВІСНА КОМПАНІЯ "ПРОСПЕКТ ЛІВОБЕРЕЖНИЙ" про забезпечення позову у справі №160/30268/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями 30.03.2026 та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова