Справа № 640/5305/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 640/5305/20

адміністративне провадження № К/990/13286/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №640/5305/20, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати противним та скасувати наказ Генерального прокурора від 28 груднч 2019 року № 1263-вк в частині увільнення від виконання службових обов`язків за посадою ОСОБА_1 та зарахування його в розпорядження Генерального прокурора;

- визнати противним та скасувати наказ Генерального прокурора від 29 січня 2020 року № 404ц про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України;

- визнати дії Генерального прокурора щодо організації та проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури України в жовтні-листопаді 2019 року, наказ Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 № 221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації», наказ Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» протиправними, скасувати відповідні накази;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) посаді в Спеціалізованій прокуратурі у сфері нагляду за кримінальними провадженнями про військові злочини та у сфері оборонно-промислового комплексу Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури);

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №640/5305/20, у задоволенні позову відмовлено.

24 березня 2025 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №640/5305/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі позивач посилається на пункти 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, у касаційній скарзі позивач зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували положення закону №113-IX (пункт 6 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення ) підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України №2232-XII у поєднанні з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII на підставі яких був звільнений позивач із посади військового прокурора першого відділу у кримінальних провадженнях та як військовослужбовець звільнений із Збройних Сил України, які на час розгляду справи по суті визнані неконституційними і нечинними. Також указує на те, що відповідно до вимог статей 3,5,7 КАС України і правової позиції Верховного Суду у постановах від 21 січня 2021 року у справі №640/7102/20, від 21 березня 2023 року у справі №240/7411/21, від 06 вересня 2023 року №158/2439/22, від 06 жовтня 2021 року у справі №420/5104/20, від 10 грудня 2024 року у справі №240/19209/21, від 24 грудня 2021 року у справі №640/304/20, від 02 листопада 2019 року у справі №640/386/20 не підлягали застосуванню судом як такі, що втратили чинність.

Суд звертає увагу позивача, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас наведене позивачем обґрунтування підстав касаційного оскарження не відповідає вимогам пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, з касаційної скарги не вбачається: щодо якої норми відсутній висновок Верховного Суду; які норми суди попередніх інстанцій застосували в порушення висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування; щодо застосування якої норми Суд повинен відступити, якщо за твердженням скаржника висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1, 4 частини другої статті 353 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, із системного аналізу наведених положень процесуального закону вбачається, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку з недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Отож указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Щодо встановлення судом апеляційної інстанції обставин, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, то надання судом неправильної оцінки, на думку скаржника, наявному у матеріалах справах доказу, не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

Недопустимим доказом, в розумінні статті 74 КАС України, є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про зупинення виконання судових рішень Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі №640/5305/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська