Справа № 420/26589/25
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРАКУДА-ОДЕСА» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Одеської митниці, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2025/000225/2 від 25.07.2025 року;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500020/2025/000356 від 25.07.2025 року.

Одеською митницею заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, яке обґрунтовано тим, що розмір скорегованої митної вартості становить 355 578,58 грн, а обставини по справі потребують надання ґрунтовних усних пояснень, бажають брати участь у досліджені доказів, виступити зі вступним словом, ставити питання та надавати відповіді, міркування.

Суд відхиляє заявлене клопотання, оскільки предметом спору у цій справі є митне оформлення товару яке здійснювалось на підставі електронних митних декларацій, письмових документів наданих позивачем до митного органу. В подальшому, контактування позивача з митними органом щодо розмитнення товару, в тому числі прийняття картки відмови, корегування митної вартості відбувалась через електронний кабінет.

У цій справі, сторони у своїх заявах по суті обґрунтовують свої правові позиції посилаючись на первинні документи які є ідентичними та наявні у обох сторін і які надані суду. Інших письмових доказів вже не може бути надано в силу їх відсутності. Таким чином, кожна зі сторін детально виклала свою правову позицію по суті спору, а також по кожному письмовому доказу, що виключає потребу їх дослідження безпосередньо в судовому засіданні.

Суд зазначає, що викладення своєї позиції митним органом письмово у відзиві, запереченнях, не обмежує можливості викласти її ґрунтовно, а тому проголошення такої ж позиції в судовому засіданні усно зі вступним словом та шляхом зчитування відзиву, не є на думку суду переконливим аргументом для слухання справи в судовому засіданні.

Крім того, митним органом подано не тільки відзив на позовну заяву, а і заперечення на відповідь на відзив, що є ще однією із процесуальних можливостей належного обґрунтування стороною своєї позиції. Розгляд справи у письмовому провадженні є однією із форм здійснення судочинства і не позбавляє сторони заявляти клопотання по справі у письмовому вигляді, не зменшує обсяг дослідження доказів та не впливає на їх оцінку судом.

Жодних клопотань у цій справі окрім даного, сторонами не заявлено, справа є незначної складності, а тому її розгляд у письмовому провадженні не впливає на доступ до правосуддя та не обмежує права сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «БАРАКУДА-ОДЕСА» (Покупець) та компанією «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED», Індія (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір № 08072020 від 08.07.2020 року згідно з предметом якого Продавець продає, а Покупець купує товар, що належить Продавцю. Перелік товарів, кількість, ціна, сума зазначаються в рахунках інвойсах на кожну партію товару. Для здійснення митного оформлення товару була подана митна декларація №5UA7U0 від 25.07.2025 р, надані документи на підтвердження заявленої митної вартості товару за першим методом - за ціною договору. Відповідачем за результатами опрацювання поданих МД та документів винесена картка відмови та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Не погоджуючись з рішенням митного органу, позивач подав нові МД за якими товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання. Такі рішення є протиправними, оскільки надали всі необхідні документи для митного оформлення за основним (першим) методом - за ціною договору (контракту). Просять задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №5UA7U0 від 25.07.2025 було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та встановлено, що в них містяться розбіжності, вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у Рішеннях про коригування митної вартості товарів. На вимогу митниці про надання додаткових документів позивач повідомив, що додаткові документи, окрім вже наданих, по митній вартості надаватись не будуть. Оскільки в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, були прийняті обґрунтовані рішення про коригування митної вартості та картки відмови. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що вказані аргументи відповідача не відповідають дійсності та положенням митного законодавства, не спростовують протиправність винесення рішень про коригування митної вартості товарів, а заявлену позицію Відповідача такою, що сформована без належного аналізу діючих нормативно-правових актів, без належної уваги наведеним у позовній заяві доказам та аргументам Позивача.

Відповідач подав заперечення в яких послались на ті ж самі обґрунтування, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлені такі обставини по справі.

08.07.2020 року між ТОВ «БАРАКУДА-ОДЕСА» (Покупець) та компанією «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED», Індія (Продавець), укладений зовнішньоекономічний договір № 08072020, за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар, що належить продавцю.

25.07.2025 року до Одеської митниці на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №08072020 від 08.07.2020 року Позивачем, із визначенням митної вартості товару за першим методом - за ціною договору, було подано до митного оформлення митну декларацію № 25UA7U0 від 25.07.2025 року, разом з якою були надані наступні документи:

- зовнішньоекономічний договір №08072020 від 08.07.2020 р.;

- проформа-інвойс №POF/PI/24-25/129 від 07.03.2025 р..;

- інвойс №POF/25-26/007 від 29.04.2025 р.;

- пакувальний лист б/н від 29.04.2025 р.;

- банківські платіжні документи №250320/000323310 від 20.03.2025 р., № 250710/000342126 від 10.07.2025 р.;

- сертифікат про походження товару №SО/2025/016/0271557А/00002099 від 09.05.2025 р.;

- коносамент (Bill of lading) № 253193261 від 21.05.2025 р.;

- автотранспортну накладну №3327 від 18.07.2025 р.;

Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з МД № 25UA97U0 від 25.07.2025 встановлено, що подані під час митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) рахунок фактура від 29.04.2025 № POF/25-26/007 та пакувальний лист від 29.04.2025 № б/н містить посилання на контракт, який не надано до митного оформлення, що не дає змоги ідентифікувати даний рахунок фактуру та проформу інвойс до даної поставки;

2) копії SWIFT від 20.03.2025 №250320/000323310, від 10.07.2025 №250710/000342126 не може бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216. Отже не надано належних банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

3) в рахунку фактурі від 29.04.2025 № POF/25-26/007 вже вказані номер пломби перевізника, хоча коносамент №253193261 датовано лише 21.05.2025. Виходячи з цього відомості про пломбу перевізника були в розпорядженні продавця до прийому товару перевізником;

4) відповідно до положень ІНКОТЕРМС міжнародний торговий термін «Cost & Freight» (CFR) «Вартість та фрахт» означає, що поставка здійснена продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення. Однак, ризик втрати або пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. Ціна CFR (CFR price) означає, що контрактна (фактурна вартість) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару і експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки (фрахту) до порту призначення, без розвантаження в порту призначення. Таким чином, згідно з даними умовами поставки на продавця покладено обов`язок тільки укласти та сплатити договір транспортування (фрахту), разом із тим всі додаткові витрати та ризики під час транспортування, в тому числі витрати на вивантаження товару, покладаються на покупця. Відповідно до ч. 10 ст. 58 Кодексу, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на страхування цих товарів. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МКУ декларант зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню;

5) у гр.31 та електронному інвойсі митної декларації від 25.07.2025 №25UA97U0 поданої до митного оформлення зазначається, що виробник товару PREMIER EXPORT INTERNATIONAL, проте за результатами проведення часткового митного огляду товарів данні щодо виробника товару згідно маркування на пакуванні товару не відповідають відомостям в гр.31 МД. На пакуванні наявні виробник: PROTECH ORGANO FOODS PVT LTD, PLOT NO.19 & 20 KSIDC MEGA FOOD PARK INDUSTRIAL GROWTH CENTRE, CHERTHALA, ALAPPUZHA DISTRICT KERALA, INDIA-688541;

6) в рахунку фактурі від 29.04.2025 № POF/25-26/007 зазначено, що порт погрузки COCHIN INDIA, порт розгрузки ODESA UKRAINE, кінцевий пункт ODESA UKRAINE. Проте, фактичний порт розгрузки Чорноморський рибний порт.

У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості Одеською митницею сформовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500020/2025/000356 від 25.07.2025 року.

ТОВ БАРАКУДА-ОДЕСА з рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд враховує такі приписи діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до п.6 ст. 54 МКУ, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: (далі йде їх перелік).

Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено у цій справі, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсу та інших документів постачальника.

1. Відносно посилань митного органу на те, що інвойси та пакувальні листи не містять посилання на контракт, який надано до митного оформлення, що не дає змоги ідентифікувати даний рахунок фактуру та проформу інвойс до даної поставки, суд зазначає наступне.

Виставлений Продавцем інвойс №POF/25-26/007 від 29.04.2025 р. містить перелік товарів, їх кількість і ціну за якою вони поставлені покупцеві, вид товару, його вагу, умови поставки і відомості про відправника та одержувача. У інвойсі №POF/25-26/007 від 29.04.2025 р. в розділі «Контракт» контрагент вказав свої внутрішні реквізити договору.

Крім того, навіть відсутність посилання на контракт у інвойсі не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару.

У постанові від 02.11.2018 р. у справі № 821/3874/15-а Верховний Суд вказав, що відсутність в інвойсі вказівки на реквізити зовнішньоекономічного контракту сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Так, сплачуючи вартість товару, продавець у призначенні платежу посилався саме на проформу-інвойс №POF/PI/24-25/129 від 07.03.2025 р., інвойс №POF/25-26/007 від 29.04.2025 р. та контракт №08072020 від 08.07.2020 р. Посилання на інвойс №POF/25-26/007 від 29.04.2025 р. міститься у пакувальному листі, коносаменті, сертифікаті країни походження, а отже поданий пакет документів однозначно дозволяє ідентифікувати поставлений товар.

Суд зазначає, що надані позивачем документи до митного оформлення, у сукупності дають можливість ідентифікувати поставлений товар, а тому висновки митного органу у цій частині є безпідставними.

2. Суд вважає безпідставними посилання митного органу на недоліки наданих копій SWIFT, оскільки фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року по справі № 420/18880/21, 17 квітня 2018 року по справі № 815/329/17.

В постанові від 11 червня 2019 року по справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

При цьому, суд зауважує, що зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару незрозуміло, які саме реквізити платіжних інструкцій в іноземній валюті відсутні та що саме перешкоджає митниці вважати вказані банківські документи належними та такими, що можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів.

Крім того, митним органом не обґрунтовано, яким чином зазначення різних адрес банка нерезидента може вплинути на вартість імпортованого товару, адже усі інші реквізити (назва банку, номер рахунку, SWIFTкод), які необхідні для здійснення оплати за товар експортеру, співпадають.

А відтак, суд погоджується із твердження позивача, що виконання чи невиконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем, як покупцем та продавцем. В свою чергу Одеська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

3. З приводу зауваження митниці щодо пломбування контейнеру суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано яким чином відомості про наявність у розпорядженні продавця відомостей про пломбу перевізника до прийому товару перевізником впливає на визначення митної вартості товарів за першим методом, у чому у зв`язку із цим у митниці полягали сумніви щодо заявленої Підприємством задекларованої митної вартості та причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів.

Також, відповідачем не обґрунтовано необхідність перевірки спірних відомостей та не зазначено документів, надання яких може усунути саме ці сумніви у їх достовірності. Тягар же доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.

4. Щодо складових митної вартості на умовах поставки CFR згідно Інкотерамс, суд зазначає наступне.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2020), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CFR Cost and Freight (… named port of destination), або Вартість і фрахт (… назва порту призначення) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення. Однак, ризик втрати чи ушкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Покупець оплачує страхування товару за його наявності. За умовами терміну CFR на продавця покладається обов`язок щодо митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Відповідно до розділу А.8 умов СFR Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2020, продавець зобов`язаний за власний рахунок здійснити пакування товару, за виключенням випадку, коли в даній галузі торгівлі зазвичай здійснюється перевезення такого товару без упаковки. Тобто, за умовами поставки CFR всі витрати до моменту доставки товару до порту призначення, які включають вартість його пакування, несе саме продавець.

Крім того, п.6.1. Контракту №008072020 від 08.07.2020 року визначено, що товар повинен поставлятися в упаковці, що відповідає особливостям транспортування.

Таким чином, обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця.

Також суд зауважує, що відповідно до умовами терміну поставки CFR покупець оплачує страхування товару за його наявності. Отже умови поставки за базисом «СFR» не зобов`язують продавця або покупця здійснити страхування товару, у зв`язку з чим відсутність документів на здійснення такого страхування не може бути підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

5. З приводу зауважень митного органу щодо визначення у проформі-інвойсі, інвойсі порту вивантаження Одеса, Україна, що відрізняється від фактичного порту вивантаження - Чорноморський рибний порт, суд вказує, що митницею не обґрунтовано яким чином порт вивантаження, який знаходиться на території України (порт Одеса чи Чорноморський рибний порт) з урахуванням положень п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України впливає на числові складові митної вартості товару на умовах поставки CFR згідно Інкотермс.

Суд враховує і те, що у коносаменті від № 253193261 від 21.05.2025 р., перевізником було визначено, що порт вивантаження Чорноморськ, Україна, а остаточне місце доставки Одеса, Україна.

6. Щодо зазначення у митній декларації від 25.07.2025 №25UA97U0 іншого виробника, суд зазначає наступне.

Так в обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Декларантом ТОВ «БЛЕССКО» дійсно допущено помилку у графі 31 МД № 25UA97U0 від 25.07.2025 р. та помилково зазначено компанію PREMIER EXPORT INTERNATIONAL виробником товару.

Суд зазначає, що сукупність поданих позивачем документів при митному оформленні, дають підстави для висновку про помилку декларанта при заповнені митної декларації, але митним органом необгрунтовано яким чином вказана помилка вливає на числові складові митної вартості.

В рішенні зазначено також про те, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, заявлені відомості не підтверджені документально, що не відповідає дійсності, оскільки декларантом надано вичерпний перелік документів відповідно до вимог Митного Кодексу, жодних розбіжностей які б впливали на визначення митної вартості в поданих документах не міститься.

Суд зазначає, що подання вказаних документів є правом декларанта, а не його обов`язком при цьому Відповідачем не наведено належних аргументів, щодо не можливості визначення складових митної вартості за наявності поданих документів.

Неподання декларантом додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 .08. 2018 року по справі №826/8799/16 Постанова від 19.12.2019 у справі № 810/5295/15 , Постанова від 12.06. 2020 року у справі №826/4434/16 в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а та від 18.11.2022 у справі № 818/902/17.

При перелічені зазначених розбіжностей митний орган жодним чином не зазначив як вони впливають на митну вартість товарів, або унеможливлюють її визначення як таку. Крім того, визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зазначає, що з урахуванням вищенаведених обґрунтувань, викладених судом щодо визначення митної вартості на підставі документів наданих позивачем до митного оформлення, твердження відповідача про розбіжності при визначенні митної вартості не є підтвердженими, а відповідно вимога про надання додаткових документів є необґрунтованою.

Цей висновок підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі № 815/329/17, де суд зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Сам факт ненадання декларантом в установлений строк додаткових документів або ж відмови у їх наданні за відсутності оцінки достатності документів, первісно наданих декларантом, на підтвердження ціни угоди щодо товарів, що імпортуються, не є беззаперечною умовою для висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості.

Як вже було зазначено, відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Приписи вказаної статті митним органом порушені, оскільки саме формальний підхід до наданих документів, їх суб`єктивне оцінювання та опрацювання стали причиною прийняття протиправного рішення.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не навів правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу з чим суд погоджується, оскільки це вимога закону. Але, на думку суду такий обов`язок виникає тільки за умови неможливості визначення ціни товару на підставі поданих позивачем до митного органу документів. Оскільки суд приходить до висновку, що позивач разом з митною декларацією було подано достатньо документів які в повній мірі відображають ціну товару, то такий обов`язок позивач виконав ще до звернення до суду.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UА500020/2025/000225/2 від 25.07.2025 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500020/2025/000356 від 25.07.2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь ТОВ «БАРАКУДА- ОДЕСА» (65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Базарна, буд. 49, кв. 3, ) судовий збір у сумі 4266,94 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.