Справа № 761/41072/25
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/283/2026
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Путрі Д.В., .,

розглянувши клопотання представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2025 року до суду надійшов зазначений адміністративний позов.

В позовних вимогах позивач просить: визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову головного спеціаліста - інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кушнір Віталія Олександровича від 21.05.2025 № 2КІ № про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення..

18.11.2025 року до суду надійшло клопотання представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Як зазначено в клопотанні, зі змісту матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана до суду 25 вересня 2025 року, тобто через три місяці після фактичного винесення постанови Інспектором. Обґрунтовуючи підстави пропущення строків звернення до суду, Позивачка доходить висновку, що строк оскарження пропущено з поважних причин, а на підтвердження даних обставин, у позовній заяві, зазначені наступні твердження: 1. …«постанову не отримувала». 2. …«належного повідомлення позивачки, як особи, яку притягнуто до відповідальності не відбулося, і строк оскарження пропущено з поважних причин». Департамент вважає, що зазначені твердження є необґрунтованими, не доведеними, а підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду в межах даної справи відсутні.

Представник зазначає, що 03 червня 2025 року, у зв`язку з несплатою штрафу у передбачені законодавством строки постанова була надіслана Позивачу поштовим відправленням Укрпошти, на адресу, зазначену при реєстрації у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та яка збігається з адресою, зазначеною Позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_1 .

23 червня 2025 року Постанова була повернута відправнику з позначкою про невручення (відповідні відмітки містяться на конверті). Зазначена дата є днем набрання законної сили Постанови. Враховуючи положення статей 289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, останнім днем, коли ОСОБА_1 могла звернутися до суду з метою оскарження Постанови є 04 липня 2025 року. В матеріалах справи міститься повідомлення до постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що в межах даної справи посадовими особами Департаменту були вчинені усі дії для належного повідомлення Позивачки про притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

На переконання Департаменту, при розгляді позовної заяви в межах даної справи, окремо слід звернути увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та від 09 жовтня 2024 року у справі № 520/27195/23, де суди зазначили, що «пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску такого строку». На переконання Департаменту, пропущення строків звернення до суду у межах даної справи не може бути визнане поважним, об`єктивним та таким, що не залежали від Позивача, оскільки воно прямо випливає із пасивної поведінки в частині реалізації власних процесуальних прав. Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про винесення Постанови, а пропущення строків відбулося з причин, що випливали з волевиявлення Позивачки, Департамент звернувся до суду з цим клопотанням.

Представник позивача заперечив проти задоволення заявленого клопотання та просив відмовити в його задоволенні на тій підставі, що в позові та Відповіді на відзив зазначено, що Позивач не отримувала Постанову серія 2КІ № від 21.05.2025 року, а про її існування дізналась лише після відкриття виконавчого провадження та блокування банківських рахунків 15 вересня 2025 року. Статтею 279 КУпАП передбачено, що днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову. В КУпАП не передбачено причин невручення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене в КУпАП існує законодавча прогалина щодо встановлення вимог до належного повідомлення, яка заповнюється в результаті застосування аналогії закону, а саме КАС України.

Питання належності вручення судових рішень у випадку повернення на адресу суду поштової кореспонденції із відміткою "за закінченням терміну зберігання" неодноразово було предметом вирішення Верховним Судом.

Пунктом 5. ч. 6 ст. 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За висновками Верховного Суду положення КАС України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою "за закінченням терміну зберігання", така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання. Такі висновки були викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 640/5058/20, від 04 листопада 2021 року у справі № 826/4978/16, від 29 грудня 2020 року у справі № 640/21490/19, від 27 лютого 2020 року у справі № 640/21490/19, від 22 серпня 2024 року у справі № 560/21175/23, від 02 грудня 2025 року у справі № 640/1574/19. Хибною є й позиція Департаменту з приводу того, що при розгляді позовної заяви в межах даної справи, окремо слід звернути увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та від 09 жовтня 2024 року у справі № 520/27195/23, де суди зазначили, що «пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску такого строку». Оскільки, Позивач оскаржила Постанову протягом 10-ти днів з моменту, коли дізналася про її існування, представник позивача просить відмовити Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в задоволенні клопотання про залишення заяви без розгляду.

Крім того, як вбачається, в позовній заяві представник позивача просив поновити строк на оскарження постанови серії 2КІ № від 21.05.2025 року. Як зазначено в позові, Позивач постанову не отримувала, про її існування дізналася лише 15.09.2025 після відкриття виконавчого провадження № 79034626, коли державним виконавцем було заблоковано банківські рахунки. У зв`язку з цим Позивач змушена була сплатити штраф у розмірі 1360,00 грн., виконавчий збір 136,00 грн та витрати виконавчого провадження 300,00 грн. (всього 1 796,00 грн.) щоб розблокувати рахунки. Сплата здійснена через додаток «Дія», як сплата виконавчого провадження. Штраф не відображався у мобільному застосунку «Дія», який є офіційним державним сервісом, і не відображається там досі. Позивач сповіщень від цього додатку з приводу штрафу не отримувала. Це підтверджує, що належного повідомлення позивачки як особи, яку притягнуто до відповідальності, не відбулося, і строк оскарження пропущено з поважних причин.

В судове засідання сторони не з`явились, звернулись із заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача просив відмовити в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Представник відповідача наполягав на залишенні без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом та відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду за наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Представник позивача, звернувшись до суду із пропуском 10-денного строку заявив клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом оскільки позивачу не було відомо про існування постанови. А тому представник позивача просив визнати поважними причини пропуску строків на подання адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також слід враховувати, що частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює, зокрема можливість оскарження постанов про притягнення до адміністративної, є Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Положеннями ст. 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно ст. 300-1 КУпАП у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною.

Згідно з положеннями ч.3 ст.279-1 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Матеріали справи не місятиь доказів, що інспектором з паркування було залишено на лобовому склі автомобіля копію оскаржуваної постанови чи повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як передбачено положеннями ч.7 ст.279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову (частини 8-10 ст.279-1 КУпАП).

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду стверджувати, що відлік строку звернення до адміністративного суду в порядку ст. 286 КУпАП розпочинається з дня вручення особі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозйомки). При цьому, днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Матеріали справи не містять доказів того що позивачу було відомо про оскаржувану постанову, до 15.09.2025 року, враховуючи принцип верховентсва права, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки причини пропуску строку на звернення до суду з позовом є поважними та відповідно відхилити заявлене клопотання представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про залишення позову без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 161, 248, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відмовити Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.Г.Притула