Справа № 320/12535/26
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

01 квітня 2026 року м. Київ 320/12535/26

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії судді: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Жука Р.В., Кочанової П.В., ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами

за позовомАкціонерного товариства Українська Біржа
доНаціональної комісії з цінних паперів та фондового ринку
провизнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2026 року через підсистему Електронний суд Акціонерне товариство Українська Біржа (далі також позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі також відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову уповноважених на розгляд справ про порушення профільного законодавства Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 позовну заяву №320/12535/26 розподілено судді Жуковій Є.О.

Відповідно до частини 1 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, крім випадку, встановленого частиною четвертою статті 22 цього Кодексу, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.03.2026 визначено склад колегії суддів у справі №320/12535/26: Жукова Є.О. - головуючий суддя, судді: Жук Р.В., Кочанова П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Жука Р.В., Кочанової П.В..

23 червня 2026 року через підсистему Електронний суд Акціонерне товариство Українська Біржа звернулося до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд:

- до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА БІРЖА» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови уповноважених на розгляд справ про порушення профільного законодавства Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025 зупинити стягнення на підставі зазначеної постанови.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.03.2026 заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Українська Біржа про забезпечення позову.

30 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Акціонерного товариства Українська Біржа надійшла повторна заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА БІРЖА» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови уповноважених на розгляд справ про порушення профільного законодавства Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025 зупинити стягнення на підставі зазначеної постанови.

В обґрунтування заяви зазначено, що у разі пред`явлення оскаржуваної постанови до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження це зумовить застосування заходів примусового виконання, зокрема арешт рахунків, звернення стягнення на грошові кошти Позивача та інші виконавчі дії, що фактично призведе до вилучення більшої частини поточного гривневого ресурсу Позивача, необхідного для сплати заробітної плати за березень 2026 року.

Акціонерне товариство Українська Біржа звертає увагу на те, що наведені у адміністративному позові доводи, свідчать про наявність обґрунтованого і серйозного сумніву у правомірності оскаржуваної постанови, є достатніми для застосування тимчасового заходу, спрямованого на збереження ефективності майбутнього судового захисту.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.03.2026 заяву розподілено колегії суддів: Жукова Є.О. - головуючий суддя, судді: Жук Р.В., Кочанова П.В.

Повно та всебічно оцінюючи викладені в заяві про забезпечення позову твердження та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів враховує наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Положеннями статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В свою чергу, підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Комітет Міністрів Ради Європи у параграфі І та ІІ Рекомендацій від 13 вересня 1989 року № R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах» (on provisional court protection in administrative matters) наголосив, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходи тимчасового захисту від адміністративного акта; надаючи особі тимчасовий захист, суд бере до уваги всі обставини та інтереси; такі заходи можуть вживатися зокрема, у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо аргументи заявника на перший погляд (prima facie) спростовують правомірність такого акта.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) притримується позиції, згідно з якою заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (рішення ЄСПЛ від 17 травня 2016 року у справі «Джиніч проти Хорватії» (Dћiniж v. Croatia), № 38359/13, пункти 61- 62; рішення ЄСПЛ від 16 березня 2021 року у справі «Карагасаноглу проти Туреччини» (Karahasanoglu v. Turkey), заяви №21392/08 та 2 інші, пункти 144-153).

Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22).

Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 640/14616/21 зазначив, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття позову суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Колегією суддів встановлено, що Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було прийнято постанову про застосування заходів впливу контрольного характеру № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025, яка оскаржується Акціонерним товариством Українська Біржа в даній адміністративній справі.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач звертався із оскаржуваною постановою про застосування заходів впливу контрольного характеру до органів державної виконавчої служби для примусового виконання, однак старшим державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято рішення про повернення виконавчого документа (постанова № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025) без прийняття до виконання.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття запропонованих заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що оскаржувана постанова вже була пред`явлена до примусового виконання, оскільки в добровільному порядку не виконана, та, можливо, буде пред`явлена повторно після усунення НКЦПФР формальних недоліків.

За твердженнями Акціонерного товариства Українська Біржа, у разі пред`явлення оскаржуваної постанови до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, це зумовить застосування заходів примусового виконання, зокрема арешт рахунків, звернення стягнення на грошові кошти Позивача та інші виконавчі дії, що фактично призведе до вилучення більшої частини поточного гривневого ресурсу Позивача, необхідного для сплати заробітної плати за березень 2026 року.

Колегія суддів викладені в заяві про забезпечення позову твердження, які на переконання позивача зумовлюють необхідність застосування запропонованих ним заходів забезпечення позову, оцінює критично з огляду на наступне.

Закон України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» визначає правові засади здійснення державного регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків та державного контролю за емісією (видачею) і обігом, укладенням та виконанням фінансових інструментів в Україні.

Статтею 37 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» визначається механізм розгляду справ про порушення профільного законодавства.

Частиною 9 цієї ж статті Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» передбачено, що рішення, які у процесі проведення розгляду справи про правопорушення має право приймати уповноважений на розгляд справ, оформлюються постановами, розпорядженнями та іншими документами відповідно до порядку розгляду.

Відповідно до частини 30 Закону України «Про державне регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків» у разі якщо винесена відповідно до цієї статті постанова про застосування заходів впливу контрольного характеру, якою передбачено застосування до особи заходу контрольного характеру у вигляді накладення штрафу, протягом одного місяця з дня набрання нею чинності не була самостійно виконана особою, щодо якої застосовано такий захід контрольного характеру, або не була оскаржена у судовому порядку, така постанова набуває статусу виконавчого документа, підлягає оформленню Комісією відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та передається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання згідно із законом.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, аналіз вищенаведених положень чинного законодавства дає підстави виснувати, що оскаржувана постанова Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025 є самостійним виконавчим документом, примусове виконання якої здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що відповідач вже звертався із оскаржуваною постановою про застосування заходів впливу контрольного характеру до органів державної виконавчої служби для примусового виконання, проте виконавчий документ (постанова № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025) було повернуто без прийняття до виконання.

В свою чергу, вищезазначені дії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо примусового виконання постанови про застосування заходів впливу контрольного характеру № 14/14/3626/С03 від 18.12.2025 не можуть безумовно свідчити про настання негативних наслідків для Акціонерного товариства Українська Біржа в спірних правовідносинах, оскільки на момент розгляду зазначеної заяви органами державної виконавчої служби не було відкрито виконавче провадження на підставі оскаржуваної постанови.

В контексті вищевикладеного, суд зазначає, що посилання позивача на можливі негативні наслідки для останнього, у разі невжиття заходів забезпечення позову, а саме «створення реального ризику повторного пред`явлення оскаржуваної постанови до виконання; вилучення значної частини поточного гривневого ресурсу Позивача у разі примусового виконання оскаржуваної постанови; створення перешкод у виплаті заробітної плати, сплаті податків, пов`язаних із виплатою заробітної плати, орендної плати за березень 2026 року; незручності для Позивача щодо проходження додаткових, складних та витратних процедур повернення коштів з державного бюджету поза межами цієї справи; надання судовому захисту характеру запізнілого та неповного», на даний час є лише припущеннями про можливе порушення його прав чи інтересів у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких останній звернувся до суду, оскільки фактично оскаржувана постанова до органів державної виконавчої служби для примусового виконання не пред`явлена.

Відтак, ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах, на які останній посилається, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав заявника, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №826/16509/18.

Також колегія суддів враховує, що застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів суд повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Станом на час розгляду питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, оскаржувана постанова не містить очевидних ознак її протиправності і не свідчить про очевидність порушення прав позивача, а наведені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову доводи потребують встановлення фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів на предмет відповідності або невідповідності спірної постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку чинному законодавству у сфері здійснення державного регулювання ринків капіталу та організованих товарних ринків та державного контролю за емісією (видачею) і обігом, укладенням та виконанням фінансових інструментів в Україні, що є неможливим на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, а повинно досліджуватись під час судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному КАС України.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17, в якій зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Тому фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності оскаржуваної постанови підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Повно та всебічно оцінивши твердження Акціонерного товариства Українська Біржа, викладені в заяві про забезпечення позову, дослідивши надані на їх підтвердження докази та враховуючи всі наведені обставини, колегією суддів у ході розгляду заяви про забезпечення позову не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів позивача до прийняття у цій справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 156, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства Українська Біржа про забезпечення позову - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати позивачу, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Жукова Є.О.

Судді Жук Р.В.

Кочанова П.В.