Справа № 160/1892/26
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року Справа №160/1892/26
28 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» до Державної митної служби України, що надійшла в підсистемі «Електронний Суд» про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/1892/26 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В..
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
09 лютого 2026 року Дніпропетровський окружним адміністративним судом зареєстровано уточнену позовну заяву, в якій позивач визначив відповідачем - Південно-Східну митницю та просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості № UA 110130/2025/000652/1 від 25.12.2025;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Південно-Східної митниці в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2025/000620 від 25.12.2025.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вищевказаних рішень відповідача. Позивач як покупець та JIANGSU SHUKANG PACKING MATERIAL як продавець уклали контракт на поставку товару від 04.07.2025 РОКУ №4/257 (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (БОПП плівка). Під час митного оформлення товару відповідачем прийнято спірні рішення, які є предметом оскарження та обґрунтовані неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1892/26, призначено до розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від відповідача додаткові докази по справі.
03 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що до митної декларації позивача висунуто наступні зауваження:
1) відповідно до Специфікації №2 від 10.07.2025 дата відправлення «близько 21 день з моменту отримання 30% попередньої оплати». Враховуючи дату першого платіжного доручення 16.07.2025, товар мав бути відправлений 02.08.2025, проте відповідно до коносаменту № SZX25090167 товар відправлено 02.10.2025. Також декларантом до митного оформлення товарів надано банківські платіжні документи, що стосуються товару від 16.07.2025 та від 09.09.2025 № SWIFT, на загальну суму 69 601,17 дол.США. У документі від 16.07.2025 на суму 27 794,57 дол.США вказано номери специфікацій 1,2,3 та відсутні примітки з частками платежу по кожній специфікації, що унеможливлює перевірку факту оплати за оцінюваний товар. Проте, якщо враховувати, що друга частина платежу відповідно до специфікації №2 від 10.07.2025 на суму 41 806,60 дол.США становить 70% (окрім того в даному документі наявне посилання на інвойс SMIN2507-08-2 та SMIN2507-08-3), то загальна сума платежу не піддається обчисленню.
2) Відповідно до п.п. 3.4 Контракту…Товар пакується на дерев`яні піддони. Відомості про такий вид упаковки відсутні в графі 31 ЕМД. Зазначене може свідчити, що товар піддавався операціям з вивантаження чи перевантаження суму яких не включено до митної вартості оцінюваного товару.
3) Відповідно до інформації Інтернет ресурсу www.maersk.сom контейнер з товаром № HASU4232464 на морському судні «MANILA EXPRESS 539W» вийшов з порту SHANGHAI (Китай) 02.10.2025, а 02.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT TANGIER MEDITERRANEE (Марокко), де його перевантажено 04.11.2025 на судно LEXA MAERSK/542E, 10.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT PIRAEUS TERMINAL, де його перевантажено 13.11.2025 на судно ETE N/546S, 16.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT SAID EAST (Єгипет), де його перевантажено 19.11.2025 на судно SPEED 540W, і відправлено у порт Чорноморськ (Україна). Інформація щодо перевантаження контейнера № HASU4232464 на інші судна у вищевказаних портах, за маршрутом порт SHANGHAI (Китай) до порту Чорноморськ (Україна), не включенні та не відображені у наданих документах.
5) Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Наданий Прайс-лист компанії JIANGSU SHUKANG PACKING MATERIAL. CO., LTD. від 04.07.2025 №б/н, наданий декларантом, має суб`єктивний характер (складений для ТОВ «Торговий Дім "Марафон»), що суперечить суті прайслиста, як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців в умовах вільної конкуренції.
7) Відповідно до пункту 6 договору на транспортно-експедиційне обслуговування (далі ТЕО) між ТОВ «TAНІT ГРУП» та ТОВ "Торговий Дім "Марафон" Клієнт оплачує Експедитору вартість ТЕО, а також додаткові погоджені витрати по факту доставки вантажу на митний термінал в пункті призначення. Відповідно до Рахунку про надання ТЕО від 22.12.2025 №TG221225001 «Рахунок підлягає сплаті протягом 3-х банківських днів». Документи, що стосуються оплати за надані послуги ТЕО до митного оформлення не надано.
10 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
17 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач повторює доводи відзиву.
18 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
04 липня 2025 року позивач як покупець та JIANGSU SHUKANG PACKING MATERIAL (далі продавець, а спільно - сторони) як продавець уклали Контракт №4/257, яким узгоджено постачання покупцю БОПП плівки згідно специфікацій.
27 вересня 2025 року згідно пакувального листа №SMIN2507-08-02 відвантажено товар на користь позивача.
02 жовтня 2025 року складено коносамент №SZX25090167.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- Пакувальний лист від 27.09.2025 року №SMIN2507-08-2;
- Рахунок-проформа від 08.07.2025 року №SMPI2507-08-2;
- Рахунок-фактура (iнвойс) від 07.08.2025 року № SMPI2507-08-2;
- Коносамент від 02.10.2025 року №SZX25090167;
- Автотранспортна накладна від 22.12.2025 року №2873/1;
- Статус особи, яка подає митну декларацію 2;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару SWIFT від 16.07.2025 року;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару SWIFT від 09.09.2025 року;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 22.12.2025 року №TG221225001;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 22.12.2025 року №2873/4;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 04.07.2025 року;
- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 15.12.2025 року №ГО-1749;
- Страховий поліс від 02.10.2025 року №76;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 10.07.2025 року №2;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 04.07.2025 року №4/257;
- Доповнення до внутрішнього договору (контракту) - Додаткова угода 1 від 18.04.2025 року;
- Договір про надання послуг митного брокера від 27.05.2022 року №27052022/3;
- Договір (контракт) про перевезення від 01.09.2019 року №0106/19;
- Договір (контракт) про перевезення від 01.06.2020 року №010620;
- Договір (контракт) про перевезення від 15.09.2025 року №75;
- Інші некласифіковані документи Інформація з каталогу Виробник від 11.11.2025 року;
- Інші некласифіковані документи Технічні характеристики від 27.09.2025 року;
Сторонами застосовано процедуру консультації.
Листом декларанта від 25.12.2025 надано роз`яснення щодо оплати за поставлений товар та надано наступні документи: додаткова угода (Специфікація 1,2,3), лист пояснення.
Надані в якості додаткових документи не усувають наведені митним органом розбіжності в повідомленні №1.
Заявою декларанта №25/01 від 25.12.2025 повідомлено, що більше надати додаткових документів, зазначених частиною 6 статті 53 МКУ в 10-денний термін надаватись не буде.
Не погодившись з цими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Зауваження №1 «відповідно до Специфікації №2 від 10.07.2025 дата відправлення «близько 21 день з моменту отримання 30% попередньої оплати». Враховуючи дату першого платіжного доручення 16.07.2025, товар мав бути відправлений 02.08.2025, проте відповідно до коносаменту № SZX25090167 товар відправлено 02.10.2025.
Також декларантом до митного оформлення товарів надано банківські платіжні документи, що стосуються товару від 16.07.2025 та від 09.09.2025 № SWIFT, на загальну суму 69 601,17 дол.США. У документі від 16.07.2025 на суму 27 794,57 дол.США вказано номери специфікацій 1,2,3 та відсутні примітки з частками платежу по кожній специфікації, що унеможливлює перевірку факту оплати за оцінюваний товар. Проте, якщо враховувати, що друга частина платежу відповідно до специфікації №2 від 10.07.2025 на суму 41 806,60 дол.США становить 70% (окрім того в даному документі наявне посилання на інвойс SMIN2507-08-2 та SMIN2507-08-3), то загальна сума платежу не піддається обчисленню».
Щодо обставин поставки товару відносно дати його оплати суд зазначає, що навіть у Специфікації сторони визначили строк в 21 день не конкретно, а «близько», тобто орієнтовно. Більш того, яким би чином сторони не визначили порядок відвантаження товару, вказана обставина в спірних правовідносинах не впливає на митну вартість сама по собі.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Щодо порядку проведення розрахунків суд зазначає, що згідно ст. 53 Митного кодексу України платіжні документи не визначено як документи, без яких встановлення митної вартості є неможливим, оскільки їх надання передбачено для випадків, коли оплату здійснено. Отже, відповідач мав виходити з того, що оплату не здійснено та перейти до оцінки інших документів.
Більш того, визначений порядок розрахунків, а також обставини здійснення таких розрахунків не характеризують митну вартість, оскільки така підтверджується відомостями про вартість товару, а не про порядок сплати такої вартості.
Відповідно, незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих документів для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
При цьому позивач надавав в ході процедури консультацій роз`яснювальний лист, яким надано пояснення відповідним обставинам. В свою чергу відповідач такі пояснення не спростував, хоча з огляду на його статус та предмет діяльності він має в своєму розпорядженні достатній обсяг повноваження для перевірки відповідних обставин. Водночас, суд повторює, що сама по собі ця обставина не впливає на визначення митної вартості у даній справі.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №2 «Відповідно до п.п. 3.4 Контракту …Товар пакується на дерев`яні піддони. Відомості про такий вид упаковки відсутні в графі 31 ЕМД. Зазначене може свідчити, що товар піддавався операціям з вивантаження чи перевантаження суму яких не включено до митної вартості оцінюваного товару».
Згідно п. 4.2. Контракту ціна товару включає в себе вартість пакування. Отже, незалежно від способу пакування, ця обставина не впливає на митну вартість товару
Окрім цього, зауваження відповідача в цілому має характер припущення, що не може бути підставою для зміни митної вартості товару. Також відповідач висунув зауваження до товару, який проходив митний контроль, в зв`язку з чим суд критично оцінює опосередкований спосіб оцінки параметрів ввезеного товару. Докази щодо конкретного способу пакування товару відповідачем не надано.
При цьому на зауваження позивача про те, що законодавством не передбачено зазначення відомостей про порядок пакування товару відповідач вказав лише: «Це твердження представника позивача суперечать вищезазначеному Порядку … оскільки у графі 31 ЕМД.». Більш того, доводи щодо правомірності спірного рішення мають бути висловлені в самому рішенні, а не в подальшому в ході судового розгляду.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №3 «Відповідно до інформації Інтернет ресурсу www.maersk.сom контейнер з товаром № HASU4232464 на морському судні «MANILA EXPRESS 539W» вийшов з порту SHANGHAI (Китай) 02.10.2025, а 02.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT TANGIER MEDITERRANEE (Марокко), де його перевантажено 04.11.2025 на судно LEXA MAERSK/542E, 10.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT PIRAEUS TERMINAL, де його перевантажено 13.11.2025 на судно ETE N/546S, 16.11.2025 контейнер з товаром прибув у порт PORT SAID EAST (Єгипет), де його перевантажено 19.11.2025 на судно SPEED 540W, і відправлено у порт Чорноморськ (Україна). Інформація щодо перевантаження контейнера № HASU4232464 на інші судна у вищевказаних портах, за маршрутом порт SHANGHAI (Китай) до порту Чорноморськ (Україна), не включенні та не відображені у наданих документах».
Позивач на це зауваження вказав, що закупив послуги з постачання «під ключ», в зв`язку з чим окреме відображення кожного перевантаження не є необхідним.
01 червня 2020 року позивач уклав з ТОВ «ТАНІТ ГРУП» як експедитором договір на транспортно-експедиційне обслуговування №010620, яким передбачено надання послуг з перевезення імпортних вантажів згідно Замовлень.
15 вересня 2025 року сторони уклали замовлення №75, яким погодили: страхування контейнера, морський фрахт, портове експедування, автодоставка контейнера з вантажем, повернення порожнього контейнера.
При цьому сторони чітко визначити, що не входить до домовленості: DTHC (збір за контейнер), зберігання контейнеру, демередж/детеншн, понаднормове використання авто, можливі додаткові форми контролю.
Зважаючи на такі умови експедирування суд приймає доводи позивача про те, що послуги з перевантаження контейнера входять в загальну вартість послуг згідно договору від 01.06.2020 року та замовлення від 15.09.2025 року.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Суд зауважує, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.01.2019 року у справі №804/441/18.
Спірний сертифікат не має характеру первинного документа, а тому і до нього як документа вторинного характеру застосовуються такі ж правила оцінки.
В даній справі в наявності описка щодо дати інвойсу (має бути вказано « 07.08.2025»), вказаній у сертифікаті походження. Водночас, партію товару можливо однозначно ідентифікувати за кількістю рулонів (198), а також зважаючи на те, що відповідач не навів жодних інших поставок на користь позивача з аналогічними параметрами. В сукупності такі обставини засвідчують технічну описку, яка не може мати юридичного значення в спірних правовідносинах.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №5 «Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Наданий Прайс-лист компанії JIANGSU SHUKANG PACKING MATERIAL. CO., LTD. від 04.07.2025 №б/н, наданий декларантом, має суб`єктивний характер (складений для ТОВ «Торговий Дім "Марафон»), що суперечить суті прайслиста, як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців в умовах вільної конкуренції».
Прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс- лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Судом раніше досліджено договір транспортного експедирування та замовлення до нього, згідно яких страхування включено в обсяг експедиторських послуг. Узгоджено з цим, згаданий сертифікат свідчить, що він укладений щодо позивача як вигодонабувача, однак позивач не є стороною угоди.
При цьому сам по собі сертифікат містить відомості про вартість страхування, що має значення для визначення митної вартості товарів. Існування будь-якого іншого прояву значущості страхування для спірних правовідносин відповідачем не стверджувалося, а судом не встановлено.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №7 «Відповідно до пункту 6 договору на транспортно-експедиційне обслуговування (далі ТЕО) між ТОВ «TAНІT ГРУП» та ТОВ "Торговий Дім "Марафон" Клієнт оплачує Експедитору вартість ТЕО, а також додаткові погоджені витрати по факту доставки вантажу на митний термінал в пункті призначення. Відповідно до Рахунку про надання ТЕО від 22.12.2025 №TG221225001 «Рахунок підлягає сплаті протягом 3-х банківських днів». Документи, що стосуються оплати за надані послуги ТЕО до митного оформлення не надано».
Як вже вказував суд, визначений порядок розрахунків, а також обставини здійснення таких розрахунків не характеризують митну вартість, оскільки така підтверджується відомостями про вартість товару, а не про порядок сплати такої вартості.
Відповідно, незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
Цей же правовий висновок та підхід до оцінки обставин релевантний і правовідносинам щодо експедирування: на митну вартість впливає виключено вартість таких послуг, а не здійснення або нездійснення сторонами остаточного розрахунку між собою, що стосується вже двосторонніх цивільних правовідносин.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих обставин для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Таким чином, усі зауваження відповідача до поданої митної декларації були необґрунтованими, що свідчить про протиправність спірного рішення про коригування митної вартості.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
Суд відхиляє як безпідставні, посилання відповідача на те, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі наявна інформація про те, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, оскільки: отримана з бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.
В даній справі відповідач навпаки у спірному рішенні прямо визнав, що взята для порівняння митна вартість вже визначена за резервним методом після самостійного коригування декларантом. Тобто, така митна вартість не є первинною, при цьому відомості про оскарження відповідного рішення відсутні. При цьому як вже вказав раніше суд, відповідач в цілому не мав правових підстав для коригування митної вартості, незалежно від обраного методу коригування та порядку здійснення такого коригування.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, які є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим вони підлягають скасуванню.

В свою чергу картка відмови в прийнятті митної декларації є похідним актом від рішення про коригування митної вартості та обґрунтована фактом ухвалення такого рішення. Відповідно, скасування рішення про коригування митної вартості є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 5324,80 грн, що підтверджується платіжним документом від 15.01.2026 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з урахуванням наступного.

Ціна позову в даній справі склала 59538,25 грн, що визнано обома сторонами. Отже, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 59538,25*1,5% = 893,07 грн, що свідчить про необхідність сплати судового збору у мінімальному розмірі 3328,00 грн.

З урахуванням понижуючого коефіцієнту до сплати належало: 3328,00*0,8 = 2662,40 грн.

Також суд зауважує, що розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2025 року у справі №520/102/24.

Подібне правозастосування здійснене Третім апеляційним адміністративним судом в ухвалах від 13.10.2025 року у справі №280/6333/25, від 08.09.2025 року у справі №160/13170/25.

Отже, за подання цього позову позивачу належало сплатити лише 2662,40 грн.

Відповідно, саме таку суму належить стягнути з відповідача на користь позивача. В свою решта сплаченого судового збору є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача при цьому не підлягає.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Відповідач навів заперечення проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у відзиві, вказуючи, що документально підтверджених доказів про понесення «витрат на правничу допомогу» позивачем до позовної заяви не надано.

За ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності такого клопотання чи будь-яких заперечень іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

Також суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того чи їх фактично сплачено, чи вони тільки підлягають сплаті, що підтверджується послідовною практикою Касаційного адміністративного суду (наприклад, постанова від 16.02.2023 року по справі №520/562/19).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правничої допомоги від 15.01.2026 року №1501-01 (далі Договір);

2) Додаток від 15.01.2026 року №1 (далі Додаткова угода №1);

3) Додаток від 09.03.2026 року №2 (далі Додаткова угода №2);

Договором погоджено надання позивачу правничої допомоги щодо оскарження спірних в даній справі рішень відповідача.

Додатковою угодою №1 погоджено вартість послуг:

1) аналіз документації 3 години, 3000,00 грн;

2) складання позовної заяви 7 годин, 7000,00 грн;

Додатковою угодою №2 погоджено вартість послуги зі складання відповіді на відзив: 2 години, 2000 грн.

Позовна заява та відповідь на відзив подані представником позивача, що підтверджує надання таких послуг.

Суд визнає належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.

Судом враховані доводи відповідача щодо пропорційності розміру витрат.

Також суд зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 23.09.2022 року у справі №120/2696/19-а.

Суд переходить до застосування критеріїв згідно ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розмір заявлених витрат є частково обґрунтованим та частково пропорційним до предмета спору, при цьому доводів значення справи для сторони або публічного інтересу позивачем не наведено, в т.ч. відсутні обґрунтування можливості, наприклад, припинення господарської діяльності позивача в залежності від результатів судового розгляду та ін.

Обставини згідно п. 3, 4 ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлені.

Суд, з`ясовуючи обґрунтованість заявлених витрат, зазначає, що спірні правовідносини є поширеними, за змістом такі відносини не були суттєво складними, в наявності стале нормативно-правове регулювання таких правовідносин, а також судова практика, про що свідчить в т.ч. виклад рішення суду.

Судом враховано і ціну позову, яка складає майже 59538,25 грн.

Зважаючи на вказане, суд констатує наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу з 12000,00 грн до 5000,00 грн за критеріями обґрунтованості та пропорційності.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» (49051, м.Дніпро, вул. Б.Хмельницького, 16, ) до Південно-Східної митниці (49038, м.Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товару від 25.12.2025 року №UA110130/2025/000652/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Південно-Східної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.12.2025 року №UA110130/2025/000620.

Стягнути з Південно-Східної митниці (49038, м.Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» (49051, м.Дніпро, вул. Б.Хмельницького, 16, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2662,40 гривень (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).

Стягнути з Південно-Східної митниці (49038, м.Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марафон» (49051, м.Дніпро, вул. Б.Хмельницького, 16, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко