Справа № 240/13831/21
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 240/13831/21

касаційне провадження № К/990/15334/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області

на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року (головуючий суддя - Токарева М.С.)

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ватаманюк Р.В.; судді: Сапальова Т.В., Капустинський М.М.)

у справі № 240/13831/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вендіно-Захід»

до Головного управління ДПС у Житомирській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вендіно-Захід» (далі - ТОВ «Вендіно-Захід», позивач, платник, товариство) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі - ГУ ДПС у Житомирській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило:

визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року № 1, яким нараховано штрафні санкції на суму 24 972,70 грн за платежем податок на додану вартість;

зменшити розмір штрафної (фінансової) санкції (штрафу) за податковим повідомленням-рішенням від 15 червня 2021 року № 1 на суму 22 058,40 грн та встановити остаточний залишок розміру штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 2 914,30 грн;

визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року № 1, яким збільшено податок на прибуток приватних підприємств в сумі 432 729,00 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 43 273,00 грн;

зменшити розмір нарахованого податку на прибуток приватних підприємств в сумі 443 168,00 грн та нарахованих штрафних санкцій у розмірі 44 116,80 грн, встановити остаточний залишок розміру донарахованого податку на прибуток приватних підприємств в сумі 15 961,00 грн та нарахованих штрафних санкцій в сумі 1 596,20 грн, усього визначеного грошового зобов`язання на суму 17 557,20 грн за податковим повідомленням-рішенням від 15 червня 2021 року № 1;

визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року № 1, яким збільшено податок на додану вартість у сумі 457 129,00 грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 45 713,00 грн;

зменшити розмір донарахованого податку на додану вартість у сумі 397 052,46 грн та нарахованих штрафних санкцій у розмірі 39 705,25 грн та встановити остаточний залишок розміру нарахованого податку на додану вартість у сумі 35 676,54 грн та нарахованих штрафних санкцій на суму 3 567,75 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року № 1, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 49 784,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, платник зазначив, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, є помилковими та не відповідають фактичним обставинам його діяльності. Позивач вказував, що орендовані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» (далі - ТОВ «Нестле Україна») кавові автомати використовувалися у межах господарської діяльності, яка включала не лише їх передачу в суборенду, а й надання послуг із розвитку мережі реалізації продукції та продаж інгредієнтів. При цьому дохід формувався комплексно, а не виключно за рахунок суборенди. На думку позивача, витрати на оренду обладнання правомірно віднесені до складу витрат, оскільки пов`язані з отриманням доходу, а відсутність значного доходу від суборенди не свідчить про відсутність господарської діяльності.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 05 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року, позов задовольнив частково.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року № 1, № 1, № 1, № 1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що господарські операції позивача з використання орендованих у ТОВ «Нестле Україна» кавових автоматів здійснювалися в межах його господарської діяльності, були реальними та спрямованими на отримання доходу, який формувався у сукупності від надання послуг і реалізації супутніх товарів. Суди зазначили, що відсутність або незначний дохід від окремих операцій, зокрема суборенди, не свідчить про їх негосподарський характер, а відтак підстави для невизнання витрат та застосування положень пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) відсутні. Водночас суди дійшли висновку, що вимоги позивача в частині визначення судом остаточного розміру грошових зобов`язань та штрафних санкцій не підлягають задоволенню, оскільки такі повноваження належать до компетенції контролюючого органу.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року в частині задоволення адміністративного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи касаційну скаргу, відповідач наполягає, що позивачем не підтверджено належними первинними документами здійснення господарських операцій, оскільки такі документи не були надані під час проведення перевірки, що відповідно до вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України свідчить про їх відсутність. Крім того, відповідач вказує, що операції з передачі кавових автоматів у суборенду фактично здійснювалися безоплатно, а відтак не пов`язані з господарською діяльністю платника, що є підставою для невизнання витрат та нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України. Також податковий орган зазначає, що суди, скасовуючи податкові повідомлення-рішення у повному обсязі, вийшли за межі позовних вимог та неправомірно втрутилися у дискреційні повноваження контролюючого органу.

Ухвалою від 22 травня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надійшов, що, з огляду на частину четверту статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судовий розгляд встановив, що відповідач провів документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за результатами якої склав акт від 26 травня 2021 року № 5446/06-30-07-01/34900785.

Відповідно до висновків акта перевірки контролюючий орган встановив порушення платником вимог:

пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 134.1 статті 134 ПК України, статей 3, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, що призвело до заниження податку на прибуток на 432 729,00 грн;

підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 457 129,00 грн та завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду, на 49 784,00 грн (рядок 21 декларації за грудень 2020 року);

пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України внаслідок нескладання та нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 504 350,00 грн.

Обґрунтовуючи висновки акта перевірки, контролюючий орган зазначив, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат суми, пов`язані з орендою кавових автоматів, оскільки такі активи використовувалися в операціях, не пов`язаних з господарською діяльністю. Зокрема, податковий орган виходив з того, що передача позивачем кавових автоматів у суборенду здійснювалася без отримання належного доходу, що свідчить про відсутність економічного ефекту від таких операцій та їх негосподарський характер. Також відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено належними первинними документами здійснення відповідних господарських операцій, зокрема не надано актів виконаних робіт, платіжних документів та інших документів, що підтверджують отримання доходу від суборенди. З огляду на викладене, контролюючий орган дійшов висновку про необхідність коригування податкових показників позивача, у тому числі нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України.

На підставі висновків акта перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 15 червня 2021 року:

№ 1, яким до платника застосовані штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 24 972,70 грн;

№ 1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 476 002,00 грн, з яких 432 729,00 а податковим зобов`язанням та 43 273,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 1, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 502 842,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням 457 129,00 грн, 45 713,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 1, яким платнику зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2020 року, на 49 784,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та не встановлює нових обставин справи.

Водночас обов`язком суду касаційної інстанції є перевірка дотримання судами попередніх інстанцій процесуальних гарантій, зокрема повноти встановлення обставин справи та розгляду спору в межах заявлених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, позивач оскаржував спірні податкові повідомлення-рішення у визначеній частині, конкретизуючи обсяг спірних грошових зобов`язань та штрафних санкцій.

Натомість суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, скасували відповідні податкові повідомлення-рішення у повному обсязі, не з`ясувавши належним чином співвідношення заявлених позовних вимог та фактичного обсягу спору.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас дотримання цього принципу не є формальним, а передбачає обов`язок суду встановити зміст та обсяг спірних правовідносин і надати правову оцінку кожній складовій заявлених вимог, а не обмежуватися загальними висновками щодо правомірності рішень суб`єкта владних повноважень.

Суди попередніх інстанцій, скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення у повному обсязі, фактично надали позивачу інший обсяг захисту, ніж той, який ним заявлено, без встановлення обставин, що обґрунтовують необхідність такого способу захисту.

При цьому судами не досліджено структуру донарахованих сум, підстави їх визначення за кожним епізодом, співвідношення встановлених порушень із заявленими позовними вимогами.

Верховний Суд зауважує, що неповне встановлення обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, є істотним порушенням процесуального права та підставою для скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд.

Наведене свідчить про те, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо повного скасування спірних податкових повідомлень-рішень без належного дослідження обсягу спору.

Допущені порушення унеможливлюють перевірку Верховним Судом правильності застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, встановити обсяг позовних вимог, дослідити кожну складову спірних грошових зобов`язань та надати їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова