Справа № 335/3349/26
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2026-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3349/26 2-а/335/85/2026
02 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Мінаєв М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , поданої через представника адвоката Слєсаря Олексія Вікторовича, до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
30.03.2026 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 19.02.2026 серії ЕНА № 6689398 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАСУ до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач в особі свого представника доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову не надав, пославшись на наявність у нього статусу учасника бойових дій, на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», і на постанову КЦС ВС від 27.06.2018 у справі № 572/2088/17, де сформульовано правовий висновок про те, що учасники бойових дій звільнені від сплати судового збору незалежно від характеру, предмета та підстав позову.
Однак з такими доводами погодитись не можна.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати відповідного касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати відповідного касаційного суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів відповідного касаційного кримінального суду.
За актуальною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, при визначенні того, чи має право учасник бойових дій на звільнення від сплати судового збору, слід виходити з того, чи стосується позов захисту прав, що виникають у зв`язку з таким статусом.
Так, у своїй Постанові від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, яка стосувалась адміністративного позову про оскарження Указу Президента України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» (надалі Закон № 3674-VI).
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина восьма статті 160 КАС України).
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.
Таку ж правову позицію Велика Палата Верховного Суду підтримала й у Постанові від 04.12.2025 у справі № 990/525/25, яка стосувалась оскарження рішення дисциплінарної палати Вищої Ради Правосуддя. При цьому у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду прямо зазначила про те, що не бере до уваги позицію, викладену у постанові КЦС ВС у справі № 572/2088/17, на яку посилається позивач у цій справі.
Таким чином, оскільки Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачає пільги щодо звільнення від судового збору за подання позову про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - позивач ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору, і тому має надати документ про його сплату.
Отже, його позовна заява не відповідає ч. 3 ст. 161 КАСУ.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої чинне законодавство (Закон № 3674-VI) містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Отже, позивачем за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення має бути сплачено судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3328 гривень, тому в 2026 році судовий збір розраховується від суми 3328 гривень і становить 665,60 грн.
Вказаний судовий збір має бути сплачений за такими реквізитами:
Отримувач: ГУК у Запорізькій області/
м. Запоріжжя/Вознесенівс./22030101
Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Код класифікації доходів бюджету: 22030101
Крім того, вирішуючи подане позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суддя виходить з такого.
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22 зазначила, що пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску такого строку.
У постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 ВП ВС дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Отже, самого ствердження про наявність причин, без надання доказів на їх підтвердження, недостатньо для поновлення пропущеного процесуального строку.
У позовній заяві зазначено, що позивач, як військовослужбовець, в день складання постанови вибув для виконання бойових розпоряджень, оскаржувана постанова залишилась з ним, і в подальшому позивач не мав можливості тривалий час зв`язатись з адвокатом щодо її оскарження, а потім був потрібний час для отримання відеозапису подій.
Однак на підтвердження вказаних стверджень позивач не надав жодного доказу. Зокрема, не надано доказів того, що в період часу з 19.02.2026 по 03.03.2026 позивач перебував під впливом обставин, що об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду. При цьому самий статус військовослужбовця, попри всю повагу до нього, не може бути єдиною такою обставиною, підтвердженням чого є, зокрема, те, що 19.02.2026 позивач перебував поблизу свого місця проживання у м. Запоріжжя, де і була складена оскаржувана постанова.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАСУ, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 169, ч. 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 12, 162-164, 171, 263, 286 КАС України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 , подану через представника адвоката Слєсаря Олексія Вікторовича, до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків, вказаних у цій ухвалі, - десять днів з дня вручення позивачу або його представнику копії цієї ухвали.
У разі усунення недоліків заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Мінаєв