Справа № 320/20364/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

07 квітня 2026 року

м. Київ

справа №320/20364/24

адміністративне провадження № К/990/14654/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області

на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року (колегія у складі суддів Черпака Ю.К., Кобаля М.І., Штульман І.В.)

у справі № 320/20364/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі також - ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, відповідач, скаржник), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, яка полягає у не підготовці та ненадані до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.01.2023 для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру її пенсії;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 за відповідною або аналогічною посадою, яку ОСОБА_1 займала на дату звільнення із служби відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на 01.01.2023, який складав 2 684,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру її пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 вказаний позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач 23.01.2026 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю такої вимогам ст. 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) через недодання до скарги документа про сплату судового збору, з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

Згодом у зв`язку з неусуненням зазначених недоліків Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.03.2026 апеляційну скаргу повернув скаржнику.

01.04.2026 до Суду надійшла касаційна скарга ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, в якій останній просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2026 про повернення апеляційної скарги та надіслати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для звільнення Головного управління від сплати судового збору за подання цієї апеляційної скарги відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

За правилами ч. 1 ст. 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом ч. 2 ст. 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник отримав 03.02.2026 о 09 год. 13 хв. в електронному кабінеті користувача підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою Шостого апеляційного адміністративного суду про доставку електронного листа, однак у встановлений судом десятиденний строк недоліки апеляційної скарги не усунув, що в свою чергу стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали від 26.03.2026 про повернення апеляційної скарги скаржнику.

При цьому Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що всупереч вимогам п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України до апеляційної скарги відповідачем не долучено квитанцію про сплату судового збору. Посилання ж скаржника на п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» як на підставу звільнення від сплати судового збору є безпідставними, оскільки предметом розгляду у справі № 320/20364/24 є вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а не вимоги про відшкодування шкоди. За таких обставин положення п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не підлягають застосуванню, а доводи скаржника щодо звільнення від сплати судового збору є помилковими.

Приписами п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги додаються серед іншого документ про сплату судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положенням п. 1 ч. 4 цієї ж статті Кодексу визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Приписами ст. 44 КАС України встановлено, зокрема обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Відповідач, отримавши 03.02.2026 копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не усунув її недоліки, а тому суд апеляційної інстанції правомірно повернув своєю ухвалою від 26.03.2026 цю скаргу заявнику.

Пояснення ж зазначені скаржником в обґрунтування касаційної скарги Верховний Суд не бере до уваги, позаяк такі необгрунтованими та такими, що не містять ознак наявності перепони у вчиненні процесуальної дії протягом визначеного законодавством строку.

Частиною другою ст. 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Водночас положеннями п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду

Положення цього пункту ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» поширюються на конкретні правовідносини, які виникають при відшкодуванні шкоди органом державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронним органом, прокуратурою чи судом у зв`язку незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та лише у поєднанні з вимогами про вирішення публічно-правового спору (наприклад про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий збір сплачується.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 405/8768/18, від 05.03.2020 у справі № 597/664/18 та від 14.01.2021 у справі № 205/10899/19.

Таким чином, положення Закону України «Про судовий збір» передбачають звільнення від сплати судового збору у разі відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а тому, для звільнення від сплати судового збору на цій підставі, на час звернення із вимогою про відшкодування шкоди це рішення повинно бути визнане незаконним.

Вирішуючи питання щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», Суд зазначає, що в цій справі позивачем оскаржувалася бездіяльність щодо невиготовлення та ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення особи для перерахунку пенсії станом на 01.01.2023 відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з врахуванням положень Постанови № 704

Проаналізувавши зміст судових рішень у справі № 320/20364/24, Суд дійшов висновку, що заявлений позивачем предмет спору не вказує на наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору, а отже судовий збір за подання позовної заяви мав бути сплачений ним на загальних підставах.

Разом з тим вимоги саме про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю ГУ СБ України у місті Києві та Київській області - ОСОБА_1 у межах позову не заявлялись, а відтак є обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про непоширення на скаржника, у даному випадку, дії положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» й, як наслідок, наявність у нього обов`язку надати документ про сплату судового збору.

У взаємозв`язку із наведеним Суд вважає правильним застосування судом апеляційної інстанції положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», п. 1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 298 КАС України при постановленні ухвали про повернення апеляційної скарги та розумні сумніви щодо застосування чи тлумачення перелічених норм права у цьому випадку відсутні.

За викладених обставин Суд доходить висновку, що касаційну скаргу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі № 320/20364/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб