Справа № 380/6407/25
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2026-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2026 року

м. Київ

справа №380/6407/25

адміністративне провадження № К/990/8149/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 (суддя Крутько О.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 (судді Запотічний І.І., Довга О.І., Шинкар Т.І.)

у справі № 380/6407/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження пенсії позивачці з 01.03.2025 максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії позивачці відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до постанови КМУ від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" (надалі - Постанова КМУ №209) відповідачем здійснено перерахунок пенсії.

Після здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2025 її розмір становив 26867,74 грн, однак фактична сума до виплати становила 24488,87 грн, у зв`язку із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії.

06.03.2025 позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просила здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром.

Листом від 20.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що п.3 Постанови КМУ №209 визначено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови не може перевищувати 1500,00 грн. Оскільки розмір пенсії перевищив максимальний розмір пенсії, визначений ст. 43 Закону №2262, підстави для виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації відповідно до Постанови №209 відсутні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження пенсії позивача з 01.03.2025 максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2025 перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом України №3668-VІ.

Суди попередніх інстанцій покликались на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч.7 ст.43 Закону України 2262-ХІІ.

Також покликаючись на те, що приписи ст.2 Закону №3668-VІ, що поширюють свою дію на Закон №2262-ХІІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду №7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, суди дійшли висновку, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача максимальним розміром при здійсненні її перерахунку.

Також суд апеляційної інстанції покликався на правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 20.07.2022 у справі №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21 та від 30.08.2022 у справі №440/994/20, у вирішенні питання застосування норм закону у разі наявної колізії.

ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач не погодився з рішеннями судів попередніх інстанції та звернувся з касаційною скаргою.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Покликаючись на чинність статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постанови Кабінету Міністрів України №1, відповідач зазначає, що діяв відповідно до вимог статті 19 Конституції України.

Також покликається на те, що з метою забезпечення справедливого балансу інтересів отримувачів пенсій ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на період воєнного стану передбачено застосування коефіцієнтів до пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до спеціальних законів (з урахуванням доплат до них), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (23610 грн).

Також покликається на те, що постановою КМУ №1 передбачено застосування коефіцієнтів до частини пенсій, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як на підставу касаційного оскарження, відповідач покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пункту 1 постанови КМУ №1.

Просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Копію ухвали про відкриття касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами позивач отримала 21.03.2026, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак остання не скористалась правом подання відзиву на касаційну скаргу.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України.

За правилами пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Підставою для відкриття касаційного провадження стало те, що доводи касаційної скарги відповідача вказували на існування обставин, визначених пунктом 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час касаційного провадження встановлено, що питання застосування норми права у подібних правовідносинах уже було предметом розгляду Верховного Суду.

Так, у постанові від 11.09.2025 у справі №120/1081/25 Верховний Суд дійшов висновку, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, положень статті 46 Закону № 4059-IX та постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у справі, яка є предметом касаційного перегляду, апеляційний суд, серед іншого, виходив з того, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Крім того, покликався на те, що рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(II)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону №2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного закону, у зв`язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до наведених вище висновків Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

Враховуючи те, що правовий висновок Верховного Суду з питань, що є спірними у цій справі, вже сформовано, касаційне провадження відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 у справі № 380/6407/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук