Справа № 420/29817/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 грудня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Деркач А.І.

представника відповідача Кралі І.С.

представника третьої особи Мельничука М.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у підготовчому засіданні) заяву представника Одеської міської ради за вхід. №103020/25 від 02.10.2025 року про закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» до Одеської міської ради, третя особа - Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття рішення у передбачений законодавством спосіб та строк з затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :29:003:0007 товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» за адресою: Одеська область місто Одеса, вул. Прохоровська, 47, що розроблена Комунальним підприємством «Одеський міський землевпорядний центр», надання в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» () земельної ділянки площею 0,8934 га з кадастровим номером :29:003:0003 за адресою: Одеська область місто Одеса, вул. Прохоровська, 47 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (Код КВЦПЗД 11.02), з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання;

- зобов`язати Одеську міську раду винести на розгляд чергової сесії поточного скликання, включити до порядку денного пленарного засідання питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :29:003:0007 товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» за адресою: Одеська область місто Одеса, вул. Прохоровська, 47, що розроблена Комунальним підприємством «Одеський міський землевпорядний центр» та надання в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» () земельної ділянки площею 0,8934 га з кадастровим номером :29:003:0003 за адресою: Одеська область місто Одеса, вул. Прохоровська, 47 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (Код КВЦПЗД 11.02), з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання.

Ухвалою суду від 10.09.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.11.2025 року продовжено строк для проведення підготовчого провадження на 30 днів.

02.10.2025 року до суду за вхід. №103020/25 від представника Одеської міської ради надійшла заява про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви представником зазначено, що у межах спірних правовідносин позивач як власник об`єкта нерухомого майна має цивільний приватноправовий інтерес в оформленні права користування спірною земельною ділянкою, на якій такий об`єкт знаходиться. Незалежно від того, що позивач зазначає про бездіяльність міської ради щодо незатвердження технічної документації із землеустрою та ненадання земельної ділянки в оренду, за своєю суттю (характером) спірні правовідносини є приватноправовими, оскільки ТОВ «НЕЙТПРОМ» має приватний (майновий) інтерес щодо оформлення відносин користування земельною ділянкою між ним та відповідачем, що підтверджується наступним.

Одеська міська рада вважає, що справа № 420/29817/25 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки з обставин даної справи вбачається порушення майнового права позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою.

Представником зауважено, що залежно від суті правовідносин орган місцевого самоврядування може виступати суб`єктом владних повноважень або не бути таким. У спірних правовідносинах Одеська міська рада виступає саме власником майна (приватноправова категорія спору), яка вчиняє дії щодо розпорядження земельною ділянкою, а не суб`єктом владних повноважень, оскільки остання не вчиняє жодних публічно-владних управлінських функції по відношенню до позивача. Враховуючи те, що разом із затвердженням технічної документації із землеустрою здійснюється одночасно і передача в оренду земельної ділянки, очевидно, що спір у цій справі стосується саме майнових прав позивача на земельну ділянку, а позов у цій справі поданий саме з метою захисту такого приватного права. Розгляд зазначеної категорії спору в порядку адміністративного судочинства не передбачено, що також підтверджується нижченаведеною судовою практикою.

У підготовчому засіданні 02.10.2025 року оголошено перерву для ознайомлення з заявою та надання заперечень.

24.10.2025 року до суду за вхід. №№ЕС/112264/25 надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заперечень зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень КАС України, публічно-правовий спір як предмет адміністративної юрисдикції є адміністративною справою.

КАС ВС при розгляді справи № 766/20776/17 зазначив, що вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічноправовий.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків в конкретних публічно-правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спірні правовідносини у справі № 420/29817/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕЙТПРОМ» до Одеської міської ради не пов`язані з наявністю приватноправових відносин, а отже, позов у справі не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведене узгоджується з сталою судовою практикою, що викладена в чисельних постановах адміністративних судів, зокрема і в Постанові Верховного Суду від 20 грудня 2024 року у справі № 400/1117/19.

У підготовчому засіданні 29.10.2025 року оголошено перерву до 10.11.2025 року.

Підготовче засідання призначене на 10.11.2025 року відкладено на 01.12.2025 року у зв`язку з оголошенням тривалої повітряної тривоги.

В підготовчому засіданні 01.12.2025 року судом продовжено обговорення заяви щодо закриття провадження у справі.

Представник відповідача просив задовольнити заяву та закрити провадження у справі, посилаючись на свої доводи, які викладені у поданих раніше заявах та поясненнях.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви представника відповідача та закриття провадження у справі, посилаючись на необґрунтованість викладених у ній доводів.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача щодо закриття провадження по справі виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на судовий захист - це конституційне право, закріплене у статті 55 Конституції України, яке не може бути обмежене.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 вказав, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Тобто акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення публічно-владної управлінської функції, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини другої статті 55 Конституції України.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Юрисдикція розгляду справ нерозривно пов`язана з процесуальним правом, оскільки саме процесуальні норми визначають підвідомчість справ різним судам та розмежування юрисдикції між різними видами судочинства (цивільне, господарське, адміністративне, кримінальне).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

За визначеннями, наведеними у статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Частина перша статті 5 КАС України закріплює право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.8 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 вказала, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (або більше) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у публічних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Поняття «публічно», вжитий у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрями діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта (пункт 19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17).

Для визначення предметної юрисдикції адміністративних судів Верховний Суд виходить зі змісту та природи спірних відносин: яке право чи інтерес підлягає захисту; чи пов`язаний спір зі здійсненням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій; чи є спір наслідком застосування або незастосування адміністративної процедури.

Водночас приватноправові відносини ґрунтуються на юридичній рівності та майновій самостійності учасників, а предметом спору виступає майновий чи немайновий особистий інтерес суб`єкта. Спір набуває приватноправового характеру, коли він зумовлений порушенням приватного права, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, яке підлягає захисту способами, передбаченими законодавством для сфери приватноправових відносин.

Сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у правовідносинах або формальне оскарження прийнятого ним акта не є самостійною підставою для віднесення спору до публічно-правових. Для визначення юрисдикції ключове значення має фактичний зміст спірних правовідносин, характер порушеного права, а також правові наслідки, на досягнення яких спрямовані позовні вимоги.

Отже, до виключної компетенції адміністративних судів належать розгляд адміністративних справ, які стосуються публічно-правових відносин між особами та суб`єктами владних повноважень (органами державної влади чи місцевого самоврядування), що включає оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких суб`єктів, які впливають на права та інтереси осіб, і забезпечує ефективний контроль за законністю адміністративних процедур.

Пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачає, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями з врегулювання земельних відносин шляхом прийняття відповідних рішень, а судові органи здійснюють контроль за законністю таких рішень через механізм їх оскарження у випадку невідповідності конституційним чи законодавчим нормам.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №401/2400/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 сформульовано правову позицію про те, що спори щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою розглядаються в порядку адміністративного судочинства, оскільки орган місцевого самоврядування у відповідних правовідносинах реалізовує свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності.

Водночас у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 685/1346/15-а, від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що спір, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового), має приватноправовий характер навіть за участі суб`єкта владних повноважень.

Проте зазначені правові позиції стосуються випадків, коли особа, яка звертається до суду, вже набула речове право на відповідну земельну ділянку (право власності, право оренди тощо) і оскаржує рішення органу місцевого самоврядування, яке порушує це набуте право.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частини перша та третя статті 8 Закону № 3038-VI визначають, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них (частина перша статті 16 Закону № 3038-VI).

Детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території (абзац перший частини першої статті 19 Закону № 3038-VI).

Частина одинадцята статті 19 Закону № 3038-VI визначає, що у разі розроблення детального плану території відповідно до вимог цього Закону на цю територію не розробляється проект землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, а також проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів (щодо обмежень у використанні земель, відомості про які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру на підставі цього детального плану території).

У справі, що розглядається, судом перевіряються дії/бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття рішення з затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки та надання в її в оренду.

Прийняття (в даному випадку неприйняття) вказаних рішень здійснюється відповідачем в межах реалізації власних публічно-владних управлінських функцій, передбачених статтею 26 Закону № 280/97-ВР, у сфері планування території відповідно до статей 16, 19 Закону № 3038-VI та повноважень щодо розпорядження землями територіальної громади згідно зі статтями 12, 122 ЗК України.

Спірні земельні ділянки перебувають у комунальній власності Одеської територіальної громади.

Отже, спір у цій справі виник не внаслідок порушення набутого речового права позивача на спірну земельну ділянку, а у зв`язку з не реалізацією відповідачем публічно-владних управлінських функцій (повноважень) щодо планування та облаштування території.

На користь публічно-правового характеру цього спору також вказують положення Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон № 2073-IX), який набрав чинності 15 грудня 2023 року та регулює відносини органів місцевого самоврядування з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 2073-IX, адміністративна справа - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, а адміністративний акт - як рішення або юридично значущу дію індивідуального характеру, спрямовану на набуття, зміну чи припинення прав та обов`язків особи.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 2073-IX особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку.

Принципи адміністративного судочинства, зокрема ті, що закріплені у Рекомендації Rec(2004)20 від 15 грудня 2004 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо судового перегляду адміністративних актів, передбачають широкий доступ до адміністративного правосуддя для всіх осіб, чиї права можуть бути порушені рішеннями органів публічної влади.

Тому обмеження юрисдикції адміністративних судів шляхом віднесення спорів про оскарження рішень органів державної влади та місцевого самоврядування до цивільної або господарської юрисдикції може створити правову невизначеність щодо механізмів судового контролю за публічною адміністрацією.

Отже, з набранням чинності 15 грудня 2023 року Законом № 2073-ІХ такі спори, як цей, вирішуються в адміністративному судочинстві, оскільки стосуються адміністративної процедури прийняття адміністративним органом адміністративних актів у сфері планування та підлягають судовому контролю за правилами, визначеними КАС України.

Суд підкреслює, що при вирішенні питання предметної юрисдикції визначальним критерієм є не характер майнового інтересу особи, а зміст спірних правовідносин. У випадках, коли позовні вимоги спрямовані на перевірку законності здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських повноважень у сфері планування території, такий спір є публічно-правовим незалежно від наявності у позивача речового права на відповідну земельну ділянку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своєму рішенні по справі "Меньшакова проти України" (Заява №377/02) від 08.04.2010 наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (див., наприклад, рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ). Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93)" (пункти 52-53).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 44, 238, 256, 293-297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Одеської міської ради за вхід. №103020/25 від 02.10.2025 року про закриття провадження у справі відмовити повністю.

Приписами ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала окремо від рішення суду по справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА