Справа № 240/16113/24
Суддя: Яремчук К.О.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 240/16113/24 м. Вінниця 31 березня 2026 року

Суддя Сьомого апеляційного адміністративного суду Яремчук К.О., розглянувши одноособово в порядку письмового провадження заяву позивача про відвід суддів від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області оскаржило таке рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на згадане вище судове рішення.

27 березня 2026 року позивачем подано до суду заяву про відвід усього складу суду (суддів Сапальової Т.В., Капустинського М.М. та Шидловського В.Б.) від розгляду його справи. Така заява обґрунтована недотриманням колегією суддів строків розгляду апеляційної скарги, що визначені статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України. На думку заявника, несвоєчасний розгляд його справи свідчить про наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (суддів), що є самостійною підставою для відводу усього складу суду.

Ухвалою суду від 30 березня 2026 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та з огляду на необхідність вирішення питання про наявність підстав для відводу суддів іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, справу передано для визначення іншого судді.

На виконання цієї ухвали здійснено автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями Сьомого апеляційного адміністративного суду та для розгляду заяви про відвід визначено суддю Яремчука К.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву про відвід усього складу суду, зважаю на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Водночас особливості вирішення заявленого відводу та самовідводу врегульовані статтею 40 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина 2 статті 36 КАС України).

Згідно з частиною 3 статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження по справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною 3 статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (частина 4 статті 40 КАС України).

Відтак аналіз наведених приписів свідчить про те, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді. При цьому відвід повинен бути вмотивованим та заявленим у передбачений процесуальним законом строк. У разі, якщо суд дійде висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про відвід надійде до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засідання, в такому випадку питання про відвід вирішується суддею, який не входить до складу суду.

Подана заява про відвід суддів, що здійснюють апеляційний розгляд, обгрунтована недотриманням цим складом суду встановлених процесуальним законом строків розгляду апеляційної скарги, що, як стверджує заявник, викликає сумнів у їх неупередженості та об`єктивності.

Проте, на переконання суду, твердження заявника про недотримання колегією суддів строку розгляду апеляційної скарги та неприйняття у зв`язку із цим судового рішення по суті у встановлений процесуальним законом строк не може свідчити про упередженість та/або будь-яку заінтересованість суддів, а лише вказує про його незгоду з тривалістю розгляду справи.

Така незгода сама по собі жодним чином не вказує на існування обставин, які б викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності складу суду, що здійснює апеляційний розгляд.

Наявність таких обставин повинна підтверджуватися належними доказами, однак заявником не надано жодних доказів, які б свідчили про існування таких обставин.

Окрім того, в контексті наведеного слід врахувати й практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42); у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії: 1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді; 2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

При цьому особиста безсторонність судді презюмується поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 42).

Відтак не може бути підставою для відводу судді (суддів) заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності, не підтверджена жодними належними і допустимими доказами.

Натомість, заявляючи відвід усьому складу суду, що розглядає апеляційну скаргу, заявник не надав доказів на підтвердження обставин, які б об`єктивно викликали обґрунтовані сумніви в їх неупередженості.

За наведених обставин заяву про відвід суддів від розгляду цієї справи слід визнати необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід складу суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду (судді-доповідача Сапальової Тетяни Валентинівни, суддів - Капустинського Михайла Михайловича, Шидловського Віктора Броніславовича), що здійснює розгляд поданої ним апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Яремчук К.О.