Справа № 560/11005/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа №560/11005/25

адміністративне провадження № К/990/10238/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Желєзного І.В., Радишевської О.Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.12.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №560/11005/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", в якому просив:

1. визнати протиправними дії адміністрації Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" щодо систематичного, безпідставного та багаторазового застосування команди "лицем до вікна, руки за спину" під час щоденних візуальних перевірок у камерах, без входження працівників до камер та належного правового обґрунтування;

2. зобов`язати адміністрацію Державну установу "Замкова виправна колонія (№58)" припинити застосування вказаної команди у випадках, коли:

- не здійснюється фізичне входження до камери;

- не відкриваються внутрішні двері або решітки;

- не існує конкретних індивідуальних ризиків або безпекових підстав щодо особи, яка утримується;

- відсутній письмовий нормативний акт, який би прямо передбачав таку процедуру.

3. зобов`язати адміністрацію установи надати інформацію про:

- наявність або відсутність внутрішніх наказів, розпоряджень, інструкції щодо застосування вказаної команди;

- реквізити, дати, підписантів і погоджувальні органи, відповідних актів;

- правову, природу та підставу для застосування цієї команди в контексті візуального огляду камер.

4. визнати порушення адміністрацією установи прав позивача, а саме:

- статті 28 Конституції України (право на повагу до гідності);

- частин 1, 2, 8, 9, 102 Кримінально-виконавчого кодексу України;

- статей 3, 6, 8, 13 та 14 Європейської конвенції з прав людини.

5. стягнути з державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень, завданої внаслідок:

- системного принизливого поводження у формі щоденних примусових команд;

- багаторічного психологічного тиску, дегуманізації та емоційного виснаження;

- повної відсутності ефективного національного захисту та правової реакції на звернення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.12.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 03.03.2026 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка надійшла до Верховного Суду 06.03.2026.

Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2026 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків шляхом надання: 1) касаційної скарги в новій редакції та її копії відповідно до кількості учасників справи, у якій навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у взаємозв`язку із обґрунтуванням підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 цього Кодексу; 2) документа про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі або документів, які підтверджують підстави для звільнення скаржника сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання указаної ухвали скаржник надіслав касаційну скаргу в новій редакції та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Проаналізувавши зміст касаційної скарги в новій редакції, Верховний Суд уважає, що вона не усуває виявлених недоліків, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

У касаційній скарзі в новій редакції скаржник покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах: чи може суд визнати виконаним обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність своїх дій, якщо правова підстава спірного втручання обґрунтовується внутрішнім актом, який не подано до справи у перевірюваній процесуальній формі, а суд не забезпечив витребування та дослідження цього акта як вирішального доказу. Це питання охоплює взаємопов`язане застосування частини другої статті 77 КАС України, статті 80 КАС України та статті 242 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування цієї норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд зауважує, що положеннями частини другої статті 77 КАС України регламентовано порядок доказування суб`єктом владних повноважень; статтею 80 КАС України унормовано процедуру витребування доказів; статтею 242 КАС України регламентовано вимоги законності і обґрунтованості судового рішення.

Отже, наведені скаржником норми є загальними, водночас касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їх неправильного застосування судами попередніх інстанцій, позаяк доводи у цій частині зводяться до незгоди із діями відповідача щодо обставин неподання ним доказів.

Слід враховувати, що Верховний Суд не формулює висновків щодо застосування загальних норм права, оскільки такі норми мають універсальний характер і їх застосування залежить від конкретних фактичних обставин кожної справи, встановлення яких не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як, на думку скаржника, неправильно.

Касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитування правових норм та незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм процесуального права, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також в уточненій касаційній скарзі скаржник зазначив, що підставою для касаційного оскарження судових рішень є пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктами 1, 3 частини другої статті 353 КАС України - суди не дослідили зібрані у справі докази, з яких убачалося, що відповідач обґрунтовує правомірність втручання посиланням на внутрішній акт, текст або належні витяги з якого до справи не були подані, і не надали належної оцінки цій вирішальній доказовій прогалині; суди не вирішили заявлене клопотання про витребування доказів у належній процесуальній формі та без належного мотивування, що за своїм процесуальним змістом дорівнює необґрунтованому відхиленню такого клопотання.

Верховний Суд наголошує увагу скаржника, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

За відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини 4 статті 328 КАС України суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, в частині недослідження доказів.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що суди не вирішили заявлене клопотання про витребування доказів у належній процесуальній формі та без належного мотивування, що за своїм процесуальним змістом дорівнює необґрунтованому відхиленню такого клопотання.

Так, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), зокрема, необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі скаржник має довести, що судами протиправно не було вжито заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається в обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Скаржником не наведено які саме порушення конкретних норм процесуального права допущені судом при ухваленні судового рішення в частині відхилення зазначених клопотань [щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи], та не обґрунтовано в чому саме полягає таке порушення і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, відтак така підстава наведена формально без належного обґрунтування.

Верховний Суд також звертає увагу, що у касаційній скарзі скаржник зазначив про те, що касаційна скарга подається, серед іншого, на підставі підпунктів "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Варто зазначити, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та / або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), не підлягають касаційному оскарженню крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Водночас Верховний Суд зауважує, що у випадку подання касаційної скарги у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, до такої скарги застосовуються загальні вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги передбачені пунктом четвертим частиною другою статтею 330 КАС України.

Тобто, посилання у касаційній скарзі на підпункт пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені належним чином передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX і які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення скаржником належним чином підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Одночасно Верховний Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

З урахуванням викладеного питання щодо звільнення від сплати судового збору не підлягає вирішенню.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 328, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.12.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №560/11005/25 - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Судді Ж.М. Мельник-Томенко
І.В. Желєзний О.Р. Радишевська