Справа № 600/1317/25-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа №600/1317/25-а

адміністративне провадження № К/990/13580/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів Бевзенка В.М., Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 у справі № 600/1317/25-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в перерахунку та виплаті з 01 січня 2025 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 61% відповідних сум грошового забезпечення, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби, віднесеного до категорії II;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи із розміру 61% відповідних сум грошового забезпечення (з урахуванням 5% доплати до основного розміру пенсії як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби, віднесеному до категорії II), з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, відповідно до статей 43,63, Закону України від 09 квітня 1992 року за №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.01.2026 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до Сьомого апеляційного адміністративного суду, який постановою від 24.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року скасував.

Прийняв нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в перерахунку та виплаті з 01 січня 2025 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 61% відповідних сум грошового забезпечення, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби, віднесеного до категорії II.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи із розміру 61% відповідних сум грошового забезпечення (з урахуванням 5% доплати до основного розміру пенсії як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби, віднесеному до категорії II), з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, відповідно до статей 43,63, Закону України від 09 квітня 1992 року за №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

26.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026.

Підставою касаційного оскарження зазначає підпункти «а» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Зміст наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовної діяльності дає змогу досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Отже, функціями Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні передусім є формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і відповідне спрямування судової практики в єдине і правильне правозастосування (вказати напрям, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснення змісту законодавчого акта в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам нижчої інстанції результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який упроваджується шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють із метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Підставою для винесення позитивних рішень на користь пенсіонерів з цього спірного питання стала постанова Великої Палати Верховного суду від 16 лютого 2022 р., справі №200/7786/19-а, якою зазначено, що пенсії військовослужбовців - ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, які призначені до 04 квітня 2006 року, повинні перераховуватися з 10 чи 5-відсотковим збільшенням.

Так рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що скаржник з 20 вересня 1999 року являється пенсіонером МВС України та на теперішній час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за вислугу років, у розмірі 56% від грошового забезпечення, згідно Закону України від 09 квітня 1992 року за №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон №2262-ХІІ). Однак до 01 січня 2008 року розмір грошового забезпечення Скаржника складав - 61%, крім цього, Скаржник являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році», II категорія, серія НОМЕР_1 .

Колегія суддів вказує, що станом на день винесення цієї ухвали від вищезгаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України Верховним Судом не відступлено і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку.

З огляду на це, Суд зауважує, що мотиви суду апеляційної інстанції, якими він керувався при перегляді рішення суду першої інстанції у справі № 600/1317/25-а, у повній мірі відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №200/7786/19-а, яка містить висновки щодо питання правильного застосування норм права, порушеного в касаційній скарзі, про що суд апеляційної інстанції і зазначив в оскаржуваній постанові.

Крім того, Суд наголошує, що виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України, касаційна скарга не містить та такі підстави/обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі незначної складності № 600/1317/25-а.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 31 липня 2022 року у справі № 560/16888/21, від 04 липня 2023 року у справі № 560/10303/22 та від 28 липня 2023 року у справі № 380/4501/21.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 у справі № 600/1317/25-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач С.М. Чиркін

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя В.М. Шарапа