Справа № 160/31841/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/31841/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року (суддя Сластьон А.О.) в справі № 160/31841/25 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - ВПВР), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ), про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження 76630352, винесеної 11 вересня 2025 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити перерахунок та виплату особі пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Суд першої інстанції помилково ототожнив дане судове рішення з рішенням немайнового характеру. Однак рішення у справі №160/23082/24 містить зобов`язання здійснити перерахунок здійснити виплату грошових сум (338491,14 грн). Таким чином, воно має змішаний характер, а його основною складовою є грошове зобов`язання.

Звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09.10.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 16.10.2023 №ФД105142.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 16.10.2023 №ФД105142, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09.10.2024 набрало законної сили 11.11.2024.

12.11.2024 року видано виконавчий лист з виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09.10.2024.

Позивач звернув для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий лист, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 12.11.2024 у справі №160/23082/22.

25.11.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №76630352 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.05.2025 у справі 160/23082/24 проведено перерахунок пенсії стягувача.

Доплата за період з 01.04.2019 до 31.03.2025 у розмірі 338491,14 грн. буде здійснена при надходженні відповідного фінансування для виплат сум, нарахованих у порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

31.01.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09.10.2024 та вимог державного виконавця.

28.08.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області повторно винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09.10.2024 та вимог державного виконавця.

11.09.2024 начальником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області складено Повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення в порядку статей 63, 75, 76 Закону України Про виконавче провадження, ст. 214 КПК України, ст. 382 КК України.

11.09.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №76630352, на підставі пункту 11 статті 39 Закону України Про виконавче провадження, статті 40 Закону України Про виконавче провадження.

Суд першої інстанції зауважив, що закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника вчинити певні дії, є вичерпаними.

Державним виконавцем вчинені виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення кримінального правопорушення), які є належними заходами виконання судового рішення, а тому, у державного виконавця були підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, а у суду відсутні підстави для скасування спірної постанови.

Суд першої інстанції звернув увагу, що Закон України Про виконавче провадження не передбачає інших заходів впливу на боржника, який особисто повинен виконати рішення, окрім штрафу, і після того як відповідач в цій справі вичерпав такі заходи, закон імперативно вимагає від виконавця надіслати до органу досудового слідства повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та закінчити виконавче провадження, що і було вчинено відповідачем. Обставини, на які посилається позивач, не стосуються суті спору та не входять до предмету доказування в даній справі.

Наведене обумовило висновок про відмову у задоволенні позову.

Суд визнає наведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 16 жовтня 2023 року №ФД105142, з урахуванням раніше виплачених сум.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом 12 листопада 2024 року видано виконавчий лист, який позивачем пред`явлено до примусового виконання.

Постановою ВПВР від 25 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження №76630352 з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24.

ГУ ПФУ листом від 05 травня 2025 року повідомлено державного виконавця про проведення перерахунку пенсії стягувача, нарахування доплати за період з 01 квітня 2019 року до 31 травня 2025 року у розмірі 338 491,14 грн, виплата якої буде здійснена при надходженні відповідного фінансування для виплат сум, нарахованих у порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

Постановою державного виконавця від 31 січня 2025 року накладено на боржника ГУ ПФУ штраф за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09 жовтня 2024 року та вимог державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 28 серпня 2025 року повторно накладено на боржника ГУ ПФУ штраф у подвійному розмірі за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/23082/24 від 09 жовтня 2024 року та вимог державного виконавця.

Начальником ВПВР від 11 вересня 2024 року складено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України.

Постановою державного виконавця від 11 вересня 2025 року закінчено виконавче провадження №76630352 на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Спірним в цій справі є питання правомірності закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За положеннями статті 63 Закону № 1404-VIII, яка регулює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У випадку, що розглядається, в примусовому порядку виконувався виконавчий документ - виконавчий лист, стягувачем у якому є ОСОБА_1 , боржником - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 16 жовтня 2023 року №ФД105142, з урахуванням раніше виплачених сум.

Боржником ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 05 травня 2025 року повідомлено державного виконавця про проведення перерахунку пенсії стягувача, нарахування доплати за період з 01 квітня 2019 року до 31 травня 2025 року у розмірі 338491,14 грн, виплата якої буде здійснена при надходженні відповідного фінансування для виплат сум, нарахованих у порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

Державним виконавцем постановами від 31 січня 2025 року та від 28 серпня 2025 року накладено на боржника ГУ ПФУ штраф за невиконання рішення та вимог державного виконавця, при цьому постановою від 28 серпня 2025 року накладено штраф у подвійному розмірі.

Начальником ВПВР 11 вересня 2024 року складено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, яке направлено до ГУНП в Дніпропетровській області.

Саме ці обставини судом першої інстанції покладено в основу висновку, що державний виконавець вжив усіх заходів, визначених Законом № 1404-VIII, тому вважав постанову про закінчення виконавчого провадження правомірною.

Разом з тим, з аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити перерахунок та виплату особі пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Отже, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Верховним Судом у постановах від 26 жовтня 2023 року у справі №420/1511/23, від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020 сформулював висновок, за яким виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Верховний Суд наголосив, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин наведений висновок Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд зауважує про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

В цьому випадку відсутні докази виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Судом встановлено, що судове рішення не виконано в повному обсязі, зокрема щодо виплати позивачу нарахованої на виконання судового рішення суми пенсії.

Отже, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Зважаючи на наведене, суд доходить до висновку про протиправність постанови про закінчення виконавчого провадження 76630352 від 11 вересня 2025 року, позаяк вона винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На користь позивача відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3028 грн (1211,20 грн - судовий збір за подання позову, 1816,80 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в справі № 160/31841/25 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в справі № 160/31841/25 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Ухвалити у справі №160/31841/25 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №76630352 від 11 вересня 2025 року про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 30 березня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко