Справа № 520/12685/25
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2026-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 квітня 2026 року № 520/12685/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АВАНГАРД" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК АВАНГАРД" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 26.03.2025 №UA 100330/2025/000017/2.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення про коригування митної вартості від 26.03.2025 №UA 100330/2025/000017/2, прийняте відповідачем, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки під час митного оформлення позивачем надано всі документи на підтвердження вартості товарів і обраного методу її визначення.

Ухвалою суду від 26.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача зазначено, що заявлена до митного оформлення вартість товарів не підтверджується поданими документами, а додаткових підтверджуючих доказів підприємством позивача до митного оформлення подано не було.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2024 року між китайською фірмою «НЕВЕІ ТІАNВАNG ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LТD», в якості продавця, та ТОВ «ТК АВАНГАРД», в якості покупця, було укладено зовнішньоекономічний контракт №ТВ0910, предметом якого згідно із п.1.1 зазначено, що продавець зобов`язується поставити у власність покупця на умовах FОВ (порт Xingang, Tianjin, Китай), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію (далі - товари) на умовах цього контракту. Відповідно до п.1.2 контракту кількість, асортимент, вимоги відносно якості, упаковки, ціна товару, що постачаються, попередньо погоджуються сторонами в заявці та визначається в специфікації, яка підписується уповноваженими представниками сторін перед поставкою товару та є невід`ємною частиною цього контракту. Згідно розділу 2 контракту ціни на товар встановлюються в доларах США та вказуються у специфікації. Ціни на товар включають у себе витрати по пакуванню та маркіровці, по завантаженню товару, а також інші витрати, пов`язані з експортом товару (експортної митної декларації, оформлення сертифікату походження, фітосертифіката на дерев`яні піддони). Продавець гарантує незмінність ціни кожної позиції товару з моменту підписання специфікації та до закінчення строку її дії. Сума контракту становить 18066,00 дол. США. Відповідно до розділу 4 контракту - умовами оплати є 100% передоплата.

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, у рамках даного контракту постачальником було поставлено покупцеві товари: «Вироби з чорних металів» згідно переліку графи 31 митної декларації та інвойсу, придбані за ціною договору за 18066,00 дол. США.

На виконання умов контракту 05.12.2024 рoку ТОВ «ТК АВАНГАРД» сплачено повну вартість товару у 100% передоплати в сумі 18666,00 дол. США на рахунок продавця через АТ КБ Приватбанк за платіжною інструкцією 1JBKLОС (swift-платіж №JВКLOC5OAFIL2Z із вказанням у призначенні платежу реквізитів контракту).

Згідно експортної митної декларації №54518480 та коносаменту (Bill of landing) №SE3 від 21.12.2024 товap був відправлений продавцем покупцеві вантажними контейнерами з порту Тяньцзінь, Китай судном CMACGMKRUGER/OXL7FS.

При прибутті в Україну декларантом, з метою митного оформлення товару за ціною договору, до митної декларації були долучені: зовнішньоекономічний контракт №ТВ0910 від 25.10.2024, специфікацію №l від 25.10.2024, комерційний інвойс №TBZT0910 від 25.10.2024, експортну митну декларацію №54518480 від 21.12.2024, коносамент (Bill of landing) №SE3 від 21.12.2024, прайс-лист від 25.10.2024, документи щодо транспортування товару, платіжні документи про оплату вартості товару в сумі 18666,00 дол. США тощо.

Під час розгляду справи встановлено, що 24.03.2025 року до митного поста «Столичний» Київської митниці позивачем була подана до митного оформлення митна декларація №25UA13U7 на товари «Вироби з чорних металів, шайби. Виробник: НЕВЕІ ТІАNВАNG ІМРОRТ АND ЕХРОRТ СО., LТD, T.M. TIANBANG, Країна виробництва: CN».

Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митниці разом з митною декларацією декларантом позивача були подані документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, визначені статтею 53 Митного кодексу України: зовнішньо економічний контракт №ТВ0910 від 25.10.2024; специфікацію №1 від 25.10.2024, комерційний інвойс №ТВZТ0910 від 25.10.2024, експортну митну декларацію №54518480 від 21.12.2024, коносамент (Bill of landing) №SE3 від 21.12.2024, прайс-лист від 25.10.2024, документи щодо транспортування товару, платіжні документи про оплату вартості товару в сумі 18666,00 дол. США тощо, що підтверджують вартість та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Водночас, у процесі здійснення процедури митного контролю та оформлення, посадовою особою Київської митниці було вказано на не підтвердження числових значень складових митної вартості та виявлення розбіжностей та запропоновано декларанту надати: - контракт, якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову (відповідно також документи, до ст. 254 Кодексу); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями Наказу №599; - якщо здійснювалося страхування, страхові документи, a також документи, що містять відомості про вартість страхування, договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, а також інші документи, за бажанням декларанта.

Декларантом листами №25/03-01 від 25.03.2025, №25/03-02 від 25.03.2025, №26/03-01 від 26.03.2025 та №26/03-05 від 26.03.2025 року надані вичерпні роз`яснення щодо вимог митниці та надані запитувані документи, які були наявні у імпортера.

Під час здійснення митного оформлення митного контролю ЕМД №25UA13U7 від 24.03.2025 Київською митницею повідомлено декларанта про неможливість визнання заявленої митної вартості, продубльовано інформацію щодо сумнівів митного органу у заявленій митній вартості та зазначені митні декларації, за якими скориговано митну вартість імпортованих товарів за шостим, резервним методом, згідно переліку.

Вважаючи, що позивачем не було надано у повному обсязі документи, які підтверджують в повній мірі задекларований рівень митної вартості товарів, відповідачем ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів №UA100330/2025/000017/2 від 26.03.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2025/000199.

Відповідно до приписів статті 55 Митного кодексу України, за митною декларацією №25UA86U1 від 26.03.2025 року товар випущений у вільний обіг.

Не погодившись із прийнятим Київською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Суд, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. При цьому, відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі Класифікатор документів).

Згідно із частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З приписів частин першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).

Відповідно до п.4.5 розділу IV Порядку № 631 при здійсненні митного оформлення виконуються, зокрема, такі митні формальності:

4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).

Вказаний перелік форм митного контролю формується в автоматичному режимі програмно-інформаційним комплексом ЄАІС та є обов`язковим для відпрацювання.

Спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

Водночас, суд зазначає, що згідно зі статтею 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Цілями застосування системи управління ризиками є:

запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи;

забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику);

забезпечення в межах повноважень митних органів заходів із захисту національної безпеки, життя і здоров`я людей, тварин, рослин, довкілля, інтересів споживачів;

прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Відповідно до положень статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу викладених вище норм вбачається, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні наведених вище норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином наведені вище положення зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

З аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

В той же час митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Водночас, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18.

Відповідно до положень статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Разом з цим, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частини 1, 4 статті 337 Митного кодексу).

Водночас, згідно із частиною 1 статті 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що посадовою особою Київської митниці було вказано на виявлення ряду неточностей, а саме по-перше вказано таке: «Товар на митну територію Україну на виконання положень зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу від 25.10.2024 №ТВ0910, укладеного між компанією «HEBEL TIANBANG IMPORT AND EXPORT СО.LTD» (Китай) та ТОВ "ТК АВАНГАРД" (Україна) на умовах FOВ - Xingang (Tianjin, Китай). Згідно з положеннями Інкотермс термін FОВ означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Крім того, ціна FОВ (FОВ price) означає, що контрактна ціна (фактурна вартість) за товар включає в себе суму вартості самого товару і експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення. Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України до митної вартості товарів додаються складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Згідно з ч.2 ст. 53 Кодексу, якщо витрати на транспортування не включено до ціни товарів, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Перелік таких документів встановлений положеннями наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил заповнення» (далі наказ 599). До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, зокрема, відносяться: рахунок-фактура щодо транспортно-експедиційних послуг; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Також, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п.4, п. 6 ч. 2 ст. 53 Кодексу)».

Посадовою особою відповідача також вказано, що на підставі зазначеної перевірки встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс FOB - Xingang (Tianjin) (Китай) декларантом надано: коносамент Telex Release (BL) вiд 21.12.2024 №SE3; автотранспортну накладну СМR від 21.03.2025 №1672; договори на перевезення від 01.09.2021 № 0109-62/21ftu, від 10.12.2024 №1012-94/24sm; довідку про транспортні витрати від 21.03.2025 № 2103-5, рахунок на оплату транспортних витрат від 21.03.2025 №674. Наданий до митного оформлення договір про транспортно експедиторське обслуговування від 10.12.2024 №1012-94/24sm містить посилання про наявність заявки, актів про надання послуг, додатків до рахунків на здійснення послуг по доставці товарів щодо транспортно-експедиційних послуг, які відсутні серед наданих документів.

Отже, із посиланням на положення ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV, якою передбачено необхідність надання документів від осіб, залучених до перевезення (зазначені у транспортних документах), зазначено, що разом із тим, підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування. Відповідно до Конвенції ООН «По договорам повністю або часткового морського міжнародного перевезення вантажів» від 11.12.2008, Конвенції ООН «Про морське перевезення» від 1978 року транспортним документом морського перевезення, який прирівнюється до договору морського перевезення та містить відповідну інформацію, є коносамент (Bill of landing), зокрема лінійний коносамент (Master bill of landing).

Таким чином, посадовою особою відповідача під час реалізації процедури митного консультування вказано, що Master bill of landing, як договір морського перевезення, та інвойс, складений до нього, містять ключову інформацію необхідну митним органам для здійснення перевірки достовірності декларування складових митної вартості, зокрема вартості транспортування вантажу, відповідно до умов розділу ІІІ Митного кодексу України.

В той же час, відповідачем вказано, що зазначених документів на морське перевезення (Master bill of landing, інвойс/інвойси до нього) до митного органу не надано. В коносаменті Telex Release (BL) вiд 21.12.2024 №SE3 відсутні відомості щодо реквізитів транспортної компанії. За інформацією з мережі інтернет (сайт searates.com) контейнер № TCКU3401672 прибув у порт Piraeus (GR) 14.02.2025 року та його було завантажено на судно у порту 12.03.2025. Таким чином, на переконання митного органу, вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту, проте вказані витрати не зазначені у відповідних графах ДМВ та не відображені в жодному транспортному документі. Отже, на думку митного органу, надані транспортні документи не містять в повному обсязі інформацію щодо витрат понесених перевізником оцінюваного товару.

Водночас, як було встановлено судом, декларантом позивача було подано до митного органу пояснення з приводу вказаного питання, в яких зазначено, що стосовно умов доставки FОВ і затрат, які мав постачальник, декларантом надано лист-відповідь №26/03-01 від 26.03.2025, який був наданий митному органу листом імпортера №20 від 26.03.2025. Так, згідно вказаного листа останнім роз`яснено, що вантаж не страхувався.

При цьому позивачем до митного оформлення також було надано генеральний договір транспортного експедирування №1012-94/24sm від 10.12.2024 року, укладений між позивачем та експедитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Супрамарін», договір №0109-62/21ftu від 01.09.2021 року на організацію перевезень автомобільним транспортом, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Супрамарін», в якості замовника, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форстранс Україна», в якості виконавця, а також довідку про транспортні витрати від 21.03.2025 року вих.№2103-5 та рахунок на оплату №674 від 21.03.2025 року, видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Супрамарін».

Згідно із вказаними документами транспортні витрати на перевезення вантажу в контейнері ТСКU3401675 склали 229760,26 грн, а загальні витрати на перевезення з урахуванням витрат на перевезення на території України склали 299988,34 грн з урахуванням податку на додану вартість.

Також судом зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи стосовно того, що наданий позивачем до митного оформлення договір транспортного експедирування №1012-94/24sm від 10.12.2024 року, укладений між позивачем та експедитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Супрамарін» містить посилання про обов`язкову наявність заявки, актів про надання послуг, додатків до рахунків на здійснення послуг по доставці товарів щодо транспортно-експедиційних послуг, які відсутні серед наданих документів, що в свою чергу згідно із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.05.2024 року у справі №520/22458/23 є свідченням не спростування позивачем існуючого сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів, в частині необхідності включення такої складової митної вартості як вартість навантаження оцінюваних товарів, передбаченої п.6 ч.10 ст. 58 Митного кодексу України.

Надаючи оцінку вказаним доводам представника відповідача суд зазначає, що правова позиція та висновки Верховного Суду, викладені у постанові у справі №520/22458/23 не можуть вважатися судом релевантними до правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі з огляду на відмінності спірних правовідносин від тих, що виникли між сторонами у справі №520/22458/23. Крім того у вказаній справі у розпорядженні митного органу були відсутні відомості стосовно вартості фрахту з огляду на не надання позивачем до митного оформлення заявки до договору перевезення, а надання лише замовлення на відповідне перевезення, яке такої інформації не містило. Натомість подані позивачем у цій справі до митного оформлення документи, зокрема, рахунок на оплату №674 від 21.03.2025 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Супрамарін», як експедитором за договором транспортного експедирування №1012-94/24sm від 10.12.2024 року містить інформацію про вартість фрахту контейнера ТСКU3401675, яка становить 229760,26 грн.

Відтак, зазначені доводи представника відповідача не можуть вважатися судом належними та обґрунтованими.

Також на запит митного органу щодо лінійного коносаменту (Master bill of landing) декларантом було повідомлено митний орган про те, що експедитор даний коносамент не надав, оскільки лінійний коносамент призначений для агентів (агента відправника та агента-експедитора в порту перевантаження товару). Отримувачу вантажу ТОВ "ТК АВАНГАРД" такий лінійний коносамент не надається. Натомість, для отримувача вантажу видається домашній коносамент, тобто той коносамент (Bill of landing), який він отримує від експедитора разом з вантажем, та у подальшому пред`являє до митного органу для попереднього митного очищення товару. Поряд з цим, повідомлено, що у даному випадку вантаж перевозився в опломбованих морських контейнерах, кожен з яких має індивідуальний номер та пломбу, що незмінно при митному оформленні.

Таким чином, декларантом позивача шляхом надання до митного органу пояснень було спростовано доводи митного органу щодо ненадання документів на морське перевезення та відсутності додаткових витрат.

Також, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що посадовою особою Київської митниці по-друге вказано на обставини того, що наданий декларантом прайс-лист від 25.10.2024 являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VI Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Так, зазначено, що згідно норм зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, митним органом вказано, що даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості.

Декларантом позивача було подано до митного органу пояснення з приводу вказаного питання, в яких зазначено, що ціни встановлюються для конкретної компанії. Також зазначено, що експортер не має стандартного прайс-листа для усіх компаній, оскільки на ціну впливає багато факторів: ціна сировини на момент покупки товару, кількість купленого товару в одній партії, кількість купленого товару на майбутній рік, умови поставки, на яких куплений товар та інше. При цьому, експортер гарантував, що так працює вся країна експорту впродовж багатьох років стандартними цінами для всіх неможливо задовольнити покупців по всьому світу експортер підтвердив, що ним надано всю інформацію яку можливо надати із дотриманням усіх міжнародних законів по спірній поставці.

Також суд зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, що складається виробником (продавцем) товару в процесі здійснення його господарської діяльності та не є товаросупровідним документом. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15.

У постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд указує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що посадовою особою Київської митниці по-третє вказано на обставини того, що заявлений за митною декларацією товар торговельної марки «ТІANВАNG», а надані документи не містять відомостей щодо наявності/відсутності ліцензійних платежів за користування даною торгівельною маркою.

Декларантом в наданих поясненнях було зазначено, що торговельна марка «TIANВАNG» не запатентована виробником товару, відповідно виробник товару не виставляє рахунки за користування даною торгівельною маркою, якщо б дані затрати були присутні - вони б прописувалися в договорі на поставку, що уданому випадку відсутнє.

Отже, вказаними поясненнями декларантом було спростовано доводи представника митного органу.

Також з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що посадовою особою Київської митниці по-четверте вказано на обставини того, що декларантом надано витяг з сайту від 24.03.2025, що містить інформацію про експортера, відмінного від заявленого у митній декларації, та по-п`яте вказано на обставини того, що експортна декларація від 21.12.2024 №54518480 не містить відміток країни відправлення.

Суд зазначає, що експортна митна декларація не є обов`язковим для надання документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України при визначенні митної вартості товару та не є документом, який підтверджує митну вартість товару.

З урахуванням приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправника.

Зазначена позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.04.2021 у справі № 804/5143/16.

В той же час, суд зазначає наявні в матеріалах справи копія експортна декларація від 21.12.2024 №54518480 в супереч доводам представника відповідача містить в собі відбитки печаток митного брокера країни відправлення.

Під час розгляду справи також було встановлено, що позивачем у відповідь на вимоги митного органу про надання додаткових документів, були надані пояснення листом №26/03-05 від 26.03.2025 року, в якому стосовно рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) вказано, що жодні комісійні або інші рахунки не укладалися, стосовно рахунку на перевезення вантажу за кошт позивача згідно умов поставки вказано, що він наданий митному органу під декларацією за кодом документу 3004, стосовно ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів вказано, що дані документи не стосуються даної поставки та не передбачені зовнішньоекономічним договором №ТВ0910 від 25.10.2024, стосовно каталогів, специфікації, прейскурантів (прайс - листів) виробника товару вказано, що прайс-лист наданий до митного оформлення, що стосується зауважень до прайс-листа, то виробник надав пояснення яке долучено до митної декларації листом №26/03-01 від 26.03.2025, стосовно висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість сировини вказано, що згідно ст.53 Митного кодексу України декларантом повідомлено, що були надані всі наявні документи в повному обсязі, які дозволяють чітко прослідкувати складові митної вартості та кореспондуються із зовнішньоекономічним договором, документи, що вимагаються митним органом, відсутні у переліку обов`язкових для подання та виготовлення яких, покладає на імпортера додаткові, не передбачені фінансові витрати, стосовно того випадку якщо здійснено страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до ст. 254 МКУ вказано, що декларантом наданий лист №26/03-01 віл 26.03.2025 від імпортера та від виробника товару про те, шо вантаж не страхувався, а отже відповідно такі документи у імпортера фізично відсутні, стосовно того випадку якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару вказано, що для митного оформлення було надано платіжне доручення б/н від 05.12.2024 року, яке підтверджує здійснення оплати за товар у повному обсязі у порядку, визначному зовнішньоекономічним договором між сторонами, стосовно перевізних документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями вказано, що до декларації були первинно долучені договір з експедитором 1012-94/24sm від 10.12.2024 та договір між експедитором та перевізником вантажу 0109-62/21fu від 01.09.2021, стосовно виписки з бухгалтерської документації вказано, що надано лист- роз`яснення №25/03-02 від 25.03.2025, відповідно до якого такі документи не можуть бути надані у зв`язку з тим, що дана угода за контрактом здійснюється вперше і такий товар ще не продавався, стосовно інформації біржових організацій про вартість товару або сировини вказано, що згідно ст.53 МКУ позивачем були надані всі наявні документи в повному обсязі, які дозволяють чітко прослідкувати складові митної вартості та кореспондуються із зовнішньоекономічним договором, вищезазначені документи відсутні у переліку обов`язкових для подання, стосовно випадку коли наявні інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару вказано, що декларантом було надано для підтвердження митної вартості платіжне доручення № 893 від 2403.2025 poкy за оплату фрахту та перевезення вантажу, стосовно надання за власним бажанням додаткових наявних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару вказано, що інші документи контрагентами не формувались відповідно у імпортера відсутні.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивачем було подано до митного оформлення усі необхідні документи на підтвердження митної вартості поставленого товару, а розбіжності, на які посилався митний орган фактично спростовані первинно поданими до митного оформлення документами та додатковими роз`ясненнями декларанта.

Водночас, судом було встановлено, що в рамках митного консультування на адресу декларанта позивача було направлено повідомлення від митниці декларанту із позначкою «Графа 33 Рішення», в якому продубльовано первинно направлене на адресу позивача повідомлення та зазначено про неможливість застосування первинного методу і застосування резервного методу. При цьому, вказано, що джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар №1 митна декларація від 01.10.2024 №24UA32U1 (вартість згідно джерела інформації 1,94доларів США/кг), товар №2 митні декларації від 18.07.2024 №24UA82U6, від 04.11.2024 №24UA30U0 (вартість згідно джерела інформації 2,37 доларів США/кг).

Суд зазначає, що одна лише обставина того, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок суду відповідає позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16.

Також суд зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митними деклараціями, митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення, не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.

В той же час, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України позивачем як декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Стосовно посилань митного органу на відсутність інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари та ненадання інших відомостей, які мали вплив на формування митної вартості, суд зазначає таке.

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Суд зазначає, що наявність у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18.

Також суд наголошує, що ненадання декларантом повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак зауваження відповідача не можуть вважатися судом обґрунтованими та доведеними.

Суд зазначає, що митним органом не надано доказів на підтвердження обставин, щодо неналежного розрахунку позивачем у митній декларації задекларованої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої ним митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані позивачем (декларантом) документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Також суд вважає за необхідне наголосити на обставинах того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватись при прийнятті рішення про коригування митної вартості вимог законодавства щодо змісту та обґрунтованості такого рішення (графа 33 - обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, оформлені у додатковому повідомленні митного органу).

Водночас, зі змісту спірного у цій справі рішення про коригування митної вартості вбачається, що графа 33 оскаржуваного рішення не містить жодних відомостей та не відповідає вимогам ч.ч. 1-3 ст. 55 Митного кодексу України, вимогам Розділу II «Графа 33» Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що свідчить про порушення відповідачем вказаних законодавчих вимог щодо форми рішення, а у графі 33 не вказав жодної підстави для його прийняття.

При цьому, підстави коригування митної вартості товарів викладені відповідачем в електронному повідомленні, яким окремо викладені відомості, які мають бути у ній зазначені.

В то же час, виклад графи 33 рішення про коригування митної вартості в окремому електронному повідомленні не відповідає наведеним вище вимогам Митного кодексу України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які прямо визначаються, що вказана графа має містити обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, оформлені у додатковому повідомленні митного органу.

Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №400/3133/18, від 08 лютого 2019 року у справі № 825/648/17 вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що оскільки такий розділ оскаржуваного рішення не містить наведених відомостей, то воно не має відомостей про обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що рішення від 26.03.2025 №UA 100330/2025/000017/2 про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АВАНГАРД".

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

Також разом із позовними вимогами представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача понесених витрат на переклад документів в сумі 2400,00 грн.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що з метою подання до суду доказів товариством були отримані послуги з письмового перекладу документації українською мовою з англійської та з китайської мови.

Понесені витрати в частині перекладу склали 2400,00 грн, що підтверджується рахунком №28-25 від 08.05.2025 та платіжною інструкцію №1386 від 09.05.2025, які містяться в матеріалах справи.

Зазначені послуги з перекладу документів були надані ПП «Бюро перекладів «Адванс».

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132, ч. 5 ст. 137 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З аналізу вказаних вище норм слід дійти висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем після винесення оскаржуваного рішення та до початку розгляду даної справи та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або не співмірності таких витрат, суд доходить до висновку про задоволення клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат з перекладу документів у розмірі 2400,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.03.2020 у справі №160/7049/19, а також Другого апеляційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 06.10.2025 року у справі №520/9111/25.

Водночас, доводи представника відповідача, викладені у поданому до суду відзиві на позов, на положення ст. 254 Митного кодексу України відповідно до яких декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки процесуальним законом, яким має керуватися суд є саме КАС України, а не окремі приписи Митного кодексу України.

Також, враховуючи обставини задоволення позовних вимог позивача, на користь позивача підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору у розмірі 4279,89 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АВАНГАРД" (вул. Таджицька, буд. 17, м. Харків, 61089, ) до Київської митниці (бул. Гавела Вацлава, буд.8 А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 26.03.2025 №UA 100330/2025/000017/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК АВАНГАРД" (вул. Таджицька, буд. 17, м. Харків, 61089, ) сплачену суму судового збору у розмірі 4279 (чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн 89 коп. та витрат на переклад документів у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бул. Гавела Вацлава, буд.8 А, м. Київ, 03124, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.