Справа № 160/11926/25
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

31 березня 2026 року

м. Київ

справа №160/11926/25

адміністративне провадження № К/990/11315/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 у справі №160/11926/25 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Архітектора» до відповідача -1: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача 2: Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, відповідача 3: Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оперком» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Архітектора» звернулося з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оперком» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вчинення необхідних дій з метою очищення прибудинкової території будинку № 1 по вул. Михайла Грушевського у м. Дніпро від металевої огорожі та сміттєвих контейнерів для збирання відходів ресторану «Пузата хата».

Зобов`язано Виконавчий комітет Дніпровської міської ради вчинити необхідні дії з метою очищення прибудинкової території будинку № 1 по вул. Михайла Грушевського у м. Дніпро від металевої огорожі та сміттєвих контейнерів для збирання відходів ресторану «Пузата хата».

Визнано протиправною бездіяльність Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради щодо вчинення необхідних дій з метою очищення прибудинкової території будинку № 1 по вул. Михайла Грушевського у м. Дніпро від металевої огорожі та сміттєвих контейнерів для збирання відходів ресторану «Пузата хата».

Зобов`язано Інспекцію з питань благоустрою Дніпровської міської ради вчинити необхідні дії з метою очищення прибудинкової території будинку № 1 по вул. Михайла Грушевського у м. Дніпро від металевої огорожі та сміттєвих контейнерів для збирання відходів ресторану «Пузата хата».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, 12.03.2026 Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 у справі №160/11926/25.

Підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Так, за твердженням скаржника судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду, а саме:

- не враховано, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, які підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків (постанова Верховного Суду від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15);

- щодо відсутності підстав для задоволення позову, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17).

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Частиною першою статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник не зазначив про наявність передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України виключних підстав, за яких допускається касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Так, скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові Верховного Суду від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15, постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17.

Верховний суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України касаційний перегляд справи з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй судовій практиці виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17, пункт 40 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року справі №923/682/16.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11 та від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Скаржником у касаційній скарзі не наведено доводів щодо подібності правовідносин.

Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.

Водночас, судами попередніх інстанцій було встановлено, що Закон№2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями селищні ради та їх виконавчі органи на здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 2807-IV, самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що майданчики для збирання побутових відходів є невід`ємними елементами благоустрою територій житлової та громадської забудови, та їх розміщення регламентуються відповідними державними будівельними нормами, державними санітарними нормами та правилами. Дотримання зазначених нормативно-правових актів є обов`язковим для забезпечення належного санітарного стану та безпеки в населених пунктах України, запобігає негативному впливу на здоров`я населення.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що повноваження органів місцевого самоврядування щодо організації благоустрою населених пунктів, управління побутовими відходами, здійснення контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою та санітарних норм є достатніми для вжиття необхідних заходів. Разом з тим, органи місцевого самоврядування, як суб`єкти, які наділені повноваженнями щодо благоустрою та санітарного очищення населених пунктів, не виконали свої обов`язки належним чином. Ухилення від їх виконання є протиправною бездіяльністю.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини с статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини п`ятої цієї статті у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржуване судове рішення прийнято за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 у справі №160/11926/25 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Архітектора» до відповідача -1: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача 2: Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, відповідача 3: Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оперком» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач С.М. Чиркін

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя В.М. Шарапа