Справа № 200/2034/25
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

08 квітня 2026 року

м. Київ

справа №200/2034/25

адміністративне провадження № К/990/8893/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року (суддя Кравченко Т.О.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року (колегія у складі суддів Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сіваченка І.В.)

у справі № 200/2034/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач, скаржник), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 04.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 01.03.1993 по 02.10.1995 у малому будівельному підприємстві «Прогрес», а також з 02.10.1995 по 28.05.1997 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВТФ «Променергоремонт»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 06.06.1997 по 16.01.2017;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 28.01.2025.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2025, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2025, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 04.02.2025 № 93 «Про відмову у призначенні пенсії». Зобов`язано ГУ ПФ України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди: з 01.03.1993 по 01.10.1995; з 02.10.1995 по 28.05.1997; з 06.06.1997 по 31.12.1998. Зобов`язано ГУ ПФ України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

26.02.2026 від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій позивач просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2025, а натомість ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Верховний Суд ухвалою від 09.03.2026 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 і 3 ст. 332 КАС України, надавши при цьому скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали від 09.03.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненою касаційною скаргою та заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Ураховуючи наведену процесуальну норму та виходячи з того, що пропуск скаржником строку на касаційне оскарження є незначним за тривалістю, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку касаційного оскарження судових рішень та, як наслідок, можливість його поновлення.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Перевіркою поданої касаційної скарги (в уточненій редакції) встановлено, що підставою для касаційного оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2025 скаржник визначив п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Заявлену підставу касаційного оскарження позивач мотивує неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм права та покликається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а та від 22.07.2025 у справі № 420/34524/23.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що за змістом норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Зокрема у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Разом з тим, скаржник, покликаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а та від 22.07.2025 у справі № 420/34524/23, при цьому не наводить аргументованих пояснень, в чому він вбачає подібність правовідносин у справі, в якій подає касаційну скаргу, зі справами, які були предметом розгляду судом касаційної інстанції.

Разом з тим, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. Слід враховувати, що обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Крім того, згідно з положеннями ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Донецький окружний адміністративний суд в ухвалі про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Разом з тим, позивач у касаційній скарзі наводить переконливих аргументів, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, на момент постановлення цієї ухвали позивач не усунув недоліків, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

За приписами ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За викладених обставинах, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід повернути касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2025.

Керуючись ст.ст. 169, 329, 332 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити йому зазначений строк.

2. Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 200/2034/25.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя О.П. Стародуб