Справа № 380/10143/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 380/10143/24

адміністративне провадження № К/990/14297/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Білак М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (судді: Шавель Р.М., Бруновська Н.В., Хобор Р.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - відповідач 2), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 10 грудня 2019 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок №1078);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4381,05 грн за період з 01 березня 2018 року по 10 грудня 2019 року у загальній сумі 93415,25 грн, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44), з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 11 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4381,05 грн за період з 11 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року у загальній сумі 108112,92 грн, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням виплачених сум.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 10 грудня 2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 10 грудня 2019 року, виходячи з фіксованої величини 4 381,05 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, в сумі 93 416,25 грн, з одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з фіксованої величини 4 381,05 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, в сумі 108 112,92 грн, з одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Указане судове рішення військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України оскаржила до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 380/10143/24.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2025 року ОСОБА_1 запропоновано навести поважні причини пропуску строку звернення до суду шляхом подання до апеляційного суду відповідної письмової заяви з належним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку.

Постановляючи указану ухвалу суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові під час звільнення, працівник має звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України № 267 (по стройовій частині) від 31 серпня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01 вересня 2023 року. Водночас із цим позовом позивач звернувся до суду 04 травня 2024 року, тобто після спливу строку, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України. При цьому позивач не порушував питання про поновлення строку звернення до суду, виходячи з того, що перебіг тримісячного строку слід обчислювати з моменту отримання ним карток грошового забезпечення, конкретна дата отримання яких ним не визначена.

На виконання вимог зазначеної ухвали, 05 березня 2025 року позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, обґрунтовуючи яку зазначив, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України перебіг тримісячного строку пов`язується саме з моментом отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, яке йому надано не було. У зв`язку з цим позивач після звільнення самостійно звернувся до відповідача з вимогою надати відомості щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період проходження служби, однак таких відомостей не отримав. Надалі він звернувся до Центрального архівного відділу Національної гвардії України, за результатами чого отримав картки грошового забезпечення. З аналізу зазначених документів позивач дійшов висновку, що у період з березня 2018 року по 05 березня 2023 року відповідач не здійснив нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в повному обсязі. Крім того, з посиланням на правові позиції Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21 та від 27 квітня 2023 року у справі № 420/14777/22 позивач указував, що до 18 липня 2022 року строк звернення до суду з відповідними вимогами не був обмежений.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах перебіг строку звернення до суду слід обчислювати з дня, наступного за днем звільнення позивача з військової служби, тобто з 02 вересня 2023 року. З огляду на те, що позов подано 04 травня 2024 року, суд апеляційної інстанції повторив раніше викладений висновок, що позивач пропустив установлений строк звернення до суду. Поважності причин пропущеного ним строку звернення до суду позивач, за висновком суду апеляційної інстанції, належними та допустимими доказами не довів. Посилання позивача на відсутність обмежень щодо строку звернення до суду з відповідними вимогами до 18 липня 2022 року, суд апеляційної інстанції відхилив, указавши, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення права на звернення до суду, тобто на момент звільнення позивача з військової служби. Принагідно суд апеляційної інстанції указав, що питання пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідності залишення позову без розгляду були предметом доводів відповідача в апеляційній скарзі, якими обґрунтовувалася вимога про скасування рішення суду першої інстанції. З огляду на це суд апеляційної інстанції вважав наявними правові підстави для перевірки рішення суду першої інстанції в частині дотримання позивачем строку звернення до суду з відповідними вимогами, скасування його та залишення позову без розгляду.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду.

Передусім, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що на початок позовного періоду діяла статті 233 КЗпП України у редакції, що не обмежувала строк звернення до суду. На його думку, до таких триваючих правовідносин належить застосуванню редакція вказаної норми КЗпП України до внесення в неї змін та обмеження строку звернення до суду трьома місяцями. На підтвердження своє позиції посилається на висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Крім того, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 233 КЗпП України, в редакції після внесення до змін, оскільки відповідно до неї тримісячний строк звернення до суду обраховується саме з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. При цьому позивач наполягає, що таке повідомлення не отримував, а відомості про фактичний обсяг нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення в спірний період здобув лише після отримання у квітні 2024 року карток грошового забезпечення з Центрального архіву Національної гвардії України. Отже, саме квітень 2024 року є моментом, з яким пов`язується початок перебігу строку звернення до суду. Звернувшись до суду 04 травня 2024 року позивач дотримався установленого законом строку звернення до суду. Враховуючи наведене, позивач вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду та безпідставно залишив позов без розгляду.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача надійшов касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (судді: Мартинюк Н.М., Жук А.В., Загороднюк А.Г.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №380/10143/24.

На підставі службової записки секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян та розпорядження керівника Апарату Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено новий склад суду для розгляду цієї справи : головуючий суддя (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г., судді - Єресько Л.О., Білак М.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 13 жовтня 2025 року прийнято справу №380/10143/24 до провадження та подальшого її розгляду новим складом суду.

Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 08 квітня 2026 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема: з 01 березня 2018 року по 11 грудня 2019 року - у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та з 12 грудня 2019 року по 05 березня 2023 року у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У квітні 2024 року позивач звернувся до відповідачів із запитами щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 05 березня 2023 року, проте відповідних розрахунків від них не отримав.

Указані відомості (картки грошового забезпечення) позивач отримав за результатами звернення до Центрального архіву відділу Національної гвардії України.

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року в повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Джерела права та акти їхнього застосування

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до нової редакції статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У розглядуваному випадку питання, яке підлягає вирішенню Верховним Судом, стосується правильного застосування норм права щодо строку звернення до адміністративного суду з позовом про нарахування та виплату військовослужбовцю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року відповідно до положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Залишаючи зазначені позовні вимоги без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з ними до суду, тривалість якого, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України у редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року, становить три місяці й обчислюється з дня, наступного за днем звільнення з військової служби, та не навів поважних причин його пропуску.

Заперечуючи правильність висновків суду апеляційної інстанції, скаржник зазначає, що спірні правовідносини виникли до 19 липня 2022 року, а тому до спірних правовідносин за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду з позовом про стягнення належної працівнику заробітної плати не обмежується будь-яким строком. Водночас щодо правовідносин з 19 липня 2022 року, належить застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній після внесення змін, яка встановлює тримісячний строк звернення до суду з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, якого ні в день звільнення, ні після він не отримував.

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, Суд зазначає таке.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Окрім викладеного слід ураховувати, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просив нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України (19 липня 2022 року).

У цьому контексті Суд враховує, що наразі питання стосовно правил застосування частини другої статті 233 КЗпП України за подібних обставин було предметом розгляду Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23.

В означеному судовому рішенні Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду:

- від 29 січня 2025 року у справі №500/6880/23 та від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19 липня 2022 року, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);

- від 23 січня 2025 року у справі №400/4829/24 (предмет спору - перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця та його складових за період з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року; дата звернення до суду з позовом - 22 травня 2024 року) та від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23 (предмет спору - нарахування та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2016 року по грудень 2018 року; дата звернення до суду з позовом - 21 березня 2023 року), у яких Верховний Суд констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби;

- від 12 вересня 2024 року у справі №200/5637/23, у якій Верховний Суд зазначив, що строки для звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, закінчилися з припиненням дії карантину.

Натомість Судова палата сформулювала позицію, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

З урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

Виходячи з наведено, Суд констатує, що Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19 липня 2022 року. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належала працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Суд уважає цей висновок застосовним й до спірних правовідносин.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Суд зазначає, що вимоги позивача у цій справі стосуються нарахування та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року відповідно до положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Судової палати, спірні періоди у цій справі (з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року) варто умовно поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX (до 19 липня 2022 року) та після цього, визначитися, в якій частині спір належить розглянути по суті позовних вимог, а в якій слід застосувати наслідки порушення строку звернення до суду, якщо вважатиме, що для цього є правові підстави.

Отож спірні правовідносини які стосуються періоду до 19 липня 2022 року (з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року) не обмежуються будь-яким строком звернення до суду з позовом про перерахунок та виплату грошового забезпечення. Водночас суд апеляційної інстанції до вказаного періоду помилково застосував редакцію статті 233 КЗпП України, яка набрала чинності на момент звернення позивача до суду з цим позовом.

Відтак, Суд констатує, що застосовуючи до спірних правовідносин за весь спірний період (з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року) частину другу статті 233 КЗпП України у чинній редакції, яка обмежує строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, трьома місяцями з дня, коли працівник одержав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків, тим самим порушив норми процесуального права.

Крім того, зі змісту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що цей суд, застосовуючи частину другу статті 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року, обчислював тримісячний строк звернення до суду з дня, наступного за днем звільнення позивача з військової служби.

Водночас Суд наголошує, що відповідно до зазначеної норми перебіг такого строку пов`язується не з моментом звільнення, а з днем одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, тобто з моментом набуття ним достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер здійснених виплат.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про те, що такого повідомлення він не отримував, а про неповноту нарахування індексації грошового забезпечення дізнався лише після отримання карток грошового забезпечення за результатами звернення до Центрального архівного відділу Національної гвардії України.

Разом з тим, матеріали справи не містять документального підтвердження, що у день звільнення з військової служби відповідач ознайомив позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, а отже, що саме в цей день він набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

З огляду на наведене, Суд зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання строку звернення до суду у частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року необхідним є встановлення наявності / відсутності у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача до 04 травня 2024 року (до моменту звернення до суду з позовом) з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.

За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позову пор нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року без розгляду є передчасним.

Відтак, доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року скасувати та направити справу №380/10143/24 до цього ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько М.В. Білак