Справа № 560/17702/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 квітня 2026 року

м. Київ

справа №560/17702/24

адміністративне провадження № К/990/13627/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Смоковича М.І., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі №560/17702/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у якому просив:

« - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не звільненні номеру обслуги 1 штурмового відділення 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 12 штурмової роти 4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення номеру обслуги 1 штурмового відділення 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 12 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи».

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25 жовтня 2024 року про його звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейним обставинами (у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи розглянути рапорт ОСОБА_1 від 25 жовтня 2024 року про його звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейним обставинами (у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26 березня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі №560/17702/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Як вбачається з рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Проте, військова частина НОМЕР_1 , оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, не зазначає.

Тобто, заявником у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Слід зазначити, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи апеляційним судом, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі №560/17702/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

М.І. Смокович

С.А. Уханенко