Справа № 360/843/25
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

08 квітня 2026 року

м. Київ

справа №360/843/25

адміністративне провадження № К/990/9758/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року (суддя Кисіль С.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року (колегія у складі суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.)

у справі № 360/843/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФ України в Харківській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 18.04.2025 № 14, прийняте ГУ ПФ України в Харківській області по заяві позивача від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди навчання в професійно-технічному училищі № 55 м. Лисичанська Луганської області () з 01.09.1998 по 29.02.2000, з 04.09.2000 по 27.05.2001, з 07.06.2001 по 30.09.2001, з 25.12.2001 по 14.01.2002, період роботи в Лисичанському міському управлінні Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Луганській області () з 04.10.2006 по 09.11.2007, з 26.03.2018 по 31.03.2018 в однократному розмірі, період військової служби з 28.03.2018 по 30.04.2018 в однократному розмірі, а періоди з 01.05.2018 по 26.03.2021, з 24.02.2022 по 30.05.2022, з 01.06.2022 по 04.07.2022, з 11.07.2022 по 31.07.2022, з 01.09.2022 по 31.03.2023 зарахувати у пільговому обчисленні 1 місяць за 3 місяці; зарахувати до пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 та постановою Кабінету Міністрів України № 202 періоди навчання в професійно-технічному училищі № 55 м. Лисичанська Луганської області () з 01.09.1998 по 30.09.2001 та з 25.12.2001 по 14.01.2002, період військової служби з 06.05.2002 по 02.10.2003, період роботи прохідником з повним робочим днем під землею в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Альянс-ЛТД» () з 04.12.2003 по 01.03.2004, період роботи електрослюсарем підземним третього розряду з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» () з 01.01.2010 по 31.01.2010, період військової служби з 10.01.2022 по 17.09.2024 в однократному розмірі, а періоди з 24.02.2022 по 30.05.2022, з 01.06.2022 по 04.07.2022, з 11.07.2022 по 31.07.2022, з 01.09.2022 по 31.03.2023 зарахувати у пільговому обчисленні 1 місяць за 3 місяці та з урахуванням цього повторно розглянути заяву позивача від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2025, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Харківській області від 18.04.2025 № 14 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано ГУ ПФ України Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2025 про призначення пенсії на підставі абз. 1 ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

03.03.2026 від позивача до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій останній просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а натомість прийняти нове рішення про задоволення відповідної частини позовних вимог.

Верховний Суд ухвалою від 19.03.2026 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України, надавши при цьому скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали від 19.03.2026 від позивача надійшла касаційна скарга в уточненій редакції.

Перевіркою поданої касаційної скарги (в уточненій редакції) встановлено, що підставами для касаційного оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026 скаржник визначив п. 1 і 3 ч. 4 ст. 328 КАС України. Заявлені підстави позивач мотивує таким:

- неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції норм ст. 11, ч. 2, 6, 10 і 12 ст. 20, ч. 1 ст. 24, Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», пп. «а» п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» без урахування висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.09.2019 у справі № 688/947/17, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі № 346/1454/17/, від 02.04.2020 у справі № 185/4140/17, від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а, від 21.03.2023 у справі № 160/6146/19, від 18.01.2023 у справі № 1.380.2019.003739;

- відсутністю висновку Верховного Суду з питань застосування п. 3 і 27 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у подібних спірних правовідносинах.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що за змістом норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Зокрема у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Одночасно обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги (з урахуванням останніх уточнень) встановлено, що скаржник, покликаючись на постанови касаційного суду (перелік яких наведений вище в тексті цієї ухвали), при цьому не наводить аргументованих пояснень, в чому він вбачає подібність правовідносин у справі, в якій подає касаційну скаргу, зі справами, які були предметом розгляду судом касаційної інстанції.

Разом з тим, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. Слід враховувати, що обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Зокрема у справах № 348/347/17, № 346/1454/17, № 185/4140/17, № 185/7049/16-а, № 340/395/17, № 185/6919/16-а, № 1.380.2019.003739, № 160/6146/19 позивачі зверталися до пенсійних органів для призначення пенсії до 19.02.2022, тобто до зміни правового регулювання, - а саме внесення змін до Порядку № 393 постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119, а отже висновки касаційного суду у постановах у таких справах не можуть вважатися релевантними до правовідносин, що розглядаються у справі № 360/843/25.

Крім того, скаржник не викладає обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку за п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України. Так, зі змісту п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Водночас у поданій касаційній скарзі покликання скаржника на п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України обумовлене не правовою неврегулюваністю спірних правовідносин, а його незгодою із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що у силу приписів ст. 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, на момент постановлення цієї ухвали позивач не усунув недоліків, які слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

За приписами ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За викладених обставинах, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід повернути касаційну скаргу на оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026.

Керуючись ст.ст. 169, 332 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 360/843/25.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб