Справа № 140/2242/26
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2026-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року ЛуцькСправа № 140/2242/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТАЙМ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТАЙМ» (далі ТзОВ «СВІТ ТАЙМ», позивач) звернулося з позовом до Львівської митниці (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 13.02.2026 №№ UA209000/2026/000204/2, UA209000/2026/000206/2 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA209170/2026/000161, UA209170/2026/000162.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при декларуванні імпортованого товару висушена та подрібнена м`якоть кокосового горіха позивач обрав перший метод визначення митної вартості товару (за ціною договору), передбачений статтею 57 Митного кодексу України (далі - МК України). Для митного оформлення позивач подав повний пакет документів, визначений частиною другою статті 53 МК України, зокрема зовнішньоекономічний контракт, специфікацію, інвойси, платіжні документи, коносамент, сертифікати якості, договір-заявку на перевезення та документи про транспортні витрати, сертифікати про походження товару.

На переконання позивача, підстав для витребування додаткових документів у митного органу не було, оскільки жоден із поданих документів не містив розбіжностей, ознак підробки чи неповноти відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Митниця, всупереч вимогам частини третьої статті 53 та частини другої статті 55 МК України, не навела конкретних обґрунтованих причин сумнівів, не провела консультацій із декларантом, а лише формально направила електронне повідомлення із переліком загальних документів.

Позивач зазначив, що рішення митного органу побудоване на припущеннях та суб`єктивних оцінках, зокрема щодо строку дії зовнішньоекономічного контракту, якості товару, наявності відміток на експортній декларації та непропорційності транспортних витрат. Усі ці зауваження позивач вважає безпідставними, посилаючись на постанови Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №810/4116/17, від 13.10.2020 у справі №826/13139/15, та від 19.01.2023 у справі №620/11835/20, у яких викладено правові висновки щодо меж повноважень митного органу та презумпції правомірності заявленої митної вартості.

З огляду на це, позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статей 52-55, 57, 58 МК України, а також пунктів 1, 8 статті 257 цього Кодексу, що регламентують порядок декларування та перевірки митної вартості.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Львівська митниця у поданому відзиві заперечила проти задоволення позову, вважаючи рішення про коригування митної вартості законним і обґрунтованим. Відповідач послався на частини третю, четверту статті 53, частину шосту статті 54 та частину двадцять першу статті 58 МК України, зазначивши, що декларантом не надано документів, які б підтверджували всі складові митної вартості товару.

На думку митного органу, подання платіжної інструкції банківській установі не свідчить про виконання цієї операції банком, оскільки банк може відмовити у здійснення цієї операції. Вказує на те, що надані до митного оформлення рахунки щодо транспортних витрат підтверджують не включення до митної вартості розвантаження, зберігання та митне оформлення в порту призначення, чим порушено ч. 10 та 21 ст. 58 МК України.

Водночас, відповідно до положень міжнародного законодавства, коносамент це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Проте, як вбачається з наданих документів, такий документ як коносамент до митного оформлення не поданий, що є порушенням статті 53 МК України та в сукупності ставить під сумнів заявленого рівня митної вартості.

Митниця вважає, що зазначені невідповідності перешкоджають перевірці достовірності заявленої митної вартості, а тому коригування здійснено правомірно.

У відповіді на відзив ТзОВ «СВІТ ТАЙМ» зазначило, що Львівська митниця не спростувала жодного аргументу позову й фактично погодилась із наведеними обставинами. Відзив не містить посилань на конкретні докази, як того вимагають пункти 4-5 частини другої статті 162 КАС України, та не містить аналізу поданих доказів.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та PULAU SAMBU SINGAPORE PTE LTD (Сінгапур) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) PSS-9395-25 від 01.10.2025, відповідно до якого Товариство імпортує на територію України товар «Desiccated Coconut Reduced Fat Extra Fine» (кокосова стружка знежирена, надмілка фракція Extra Fine) загальною кількістю 46 000 кг (1840 мішків по 25 кг) на умовах CIF Гданськ (відповідно до PSS-9395-25 від 01.10.2025).

Відповідно до вказаного контракту на територію України Товариство імпортувало товару на загальну суму 56 262,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №10 від 02.10.2025 на суму 16 880,00 доларів США; платіжною інструкцією в іноземній валюті №11 від 06.10.2025 на суму 39 382,00 доларів США та двома банківськими виписками.

29.12.2025 до Львівської митниці Товариство подало електронну митну декларацію (МД) 25UA00U6 для митного оформлення товару «висушена та подрібнена м`якоть кокосового горіха» («Desiccated Coconut Reduced Fat Extra Fine» 23000 кг), дрібна фракція, вміст жиру 45,15%, вологи 1,0% (згідно сертифікату якості), в мішках по 25кг SO2 FREE; використовується в харчовій галузі для виготовлення кондитерських виробів».

29.12.2025 до Львівської митниці Товариство подало електронну митну декларацію (МД) 25UA99U1 для митного оформлення товару «висушена та подрібнена м`якоть кокосового горіха» («Desiccated Coconut Reduced Fat Extra Fine» 23000 кг), дрібна фракція, вміст жиру 45,15%, вологи 1,0% (згідно сертифікату якості), в мішках по 25кг SO2 FREE; використовується в харчовій галузі для виготовлення кондитерських виробів».

Однак, Львівською митницею видано картку відмови №UA209170/2026/000162 і відмовлено у митному оформленні товару, прийнято рішення про коригування митної вартості № UA209000/2026/000206/2 від 13.02.2026, згідно з яким митна вартість кокосової стружки знежиреної, надмілкої фракції Extra Fine була скоригована з 28 131,00 до 52 900,00 USD, що спричинило перерахунок ПДВ на товар і збільшено суму податку на 179 472, 56 грн відповідно до гр.47 електронної митної декларації (МД) 26UA17U0 від 16.02.2026.

Також, Львівською митницею видано картку відмови №UA209170/2026/000161 і відмовлено у митному оформленні товару, прийнято рішення про коригування митної вартості № UA209000/2026/000204/2 від 13.02.2026, згідно з яким митна вартість кокосової стружки знежиреної, надмілкої фракції Extra Fine була скоригована з 28 131,00 до 52 900,00 USD, що спричинило перерахунок ПДВ на товар і збільшено суму податку на 179 472, 56 грн відповідно до гр.47 електронної митної декларації (МД) 26UA13U4 від 16.02.2026.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності:

1.У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано копії платіжних інструкцій в іноземній валюті або банківських металах від 02.10.2025 №10 , від 06.10.2025 №11, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком. Підсумовуючи викладене, декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар.

2.Відповідно до інвойсу №25101685 від 30.10.2025 продавець поставляє товар на умовах CIF Gdansk Польща». Декларантом витрати (розвантаження, зберігання та митне оформлення в порту призначення) не включені до митної вартості та не надано жодного документа який містить інформацію про ці витрати, чим порушено ч. 10 та 21 ст. 58 МКУ.

3.За умовами терміну CIF на продавця покладається обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення. Проте декларантом не надано жодних відомостей про це.

4.Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Коносамент до митного оформлення не поданий.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності, на думку митного органу, всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до частин 3-4 статті 53 МК України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також митниця зазначила, зо декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На вимогу митного органу декларантом надано витребувані документи.

Разом з тим, решти документів, які спростовують розбіжності, виявлені митним органом, декларантом на вимогу митниці не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. Митниця зазначила, що провела консультацію з декларантом згідно з статею 57 МК України. Митну вартість митниця визначила на підставі МД №209230/2026/8008 від 30.01.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (висушена кокосова стружка (крихта) становила 2,30 дол. США/кг.

Також внаслідок прийняття цих рішень Львівська митниця прийняла картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000161, №UA209170/2026/000162.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів та картками відмови в митному оформленні товарів, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митними деклараціями документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: сертифікати якості (Certificate of quality) від 21.10.2025; пакувальні листи (Packing list) від 29.10.2025; рахунок-проформу (Proforma invoice) №PSS/PI/0367/25 від 01.10.2025; рахунок-фактуру (Commercial invoice) №25101685 від 30.10.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) №ONEU5627010 від 23.12.2025; супровідний документ T1 №25PL322080NU1ZBRJ0 від 22.12.2025; фітосанітарний сертифікат від 26.12.2025; сертифікат походження товару (Certificate of origin) №0002872/TBL/2025 від 07.11.2025; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №ФВ15/12/25-02 та № ФВ27/11/25-02 від 26.12.2025; документ, що підтверджує вартість товару №10 та №11 від 06.10.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №PSS-9395-25 від 01/10.2025; доповнення до договору (контракту) №1 від 18.04.2025; договір про надання послуг митного брокера №2025-44707998 від 25.03.2025; договір про перевезення №ФВ06/01/25-1 від 06.01.2025; інформацію про позитивні результати державних видів контролю №13847852; копію митної декларації країни відправлення №OD5J148958M від 29.10.2025.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Відносно розбіжностей у поданих документах, суд зазначає наступне.

Стосовно розбіжності вказаної відповідачем у рішеннях №№ UA209000/2026/000204/2, UA209000/2026/000206/2 від 13.02.2026, що копії платіжних інструкцій в іноземній валюті або банківських металах від 02.10.2025 №10 , від 06.10.2025 №11 не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком, суд зазначає наступне.

Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.08.2208 №216 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за №910/15601; тут у редакції постанови Правління Національного банку України від 25.08.2022 №189).

Пунктом 15 розділу ІІ цього Положення передбачено, що платник заповнює реквізит Призначення платежу платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.

Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Отже, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.

Тож платіжна інструкція в іноземній валюті, в якій є посилання на контракт, є належним доказом факту перерахування коштів позивачем на рахунок продавця.

Позивачем до матеріалів справи також долучено не лише платіжні інструкції, а й банківські виписки про фактичне списання коштів з рахунку позивача: платіжна інструкція №10 від 02.10.2025 на суму 16 880,00 USD та платіжна інструкція №11 від 06.10.2025 на суму 39 382,00 USD, загалом 56 262,00 USD, що відповідає сумі інвойсу № 25101685. Виписки підтверджують фактичне виконання платіжних операцій банком.

По-друге, аргумент відповідача про «теоретичну можливість відмови банку» є суто гіпотетичним та не підкріпленим жодними доказами. Відповідно до частини 7 статті 54 МКУ, якщо митний орган не може аргументовано довести неповноту або недостовірність відомостей заявлена митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що платіжні інструкції не містять усіх реквізитів.

Щодо розбіжності в оскаржуваних рішеннях: «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Коносамент до митного оформлення не поданий. Декларантом витрати (розвантаження, зберігання та митне оформлення в порту призначення) не включені до митної вартості», слід зазначити таке.

Згідно пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Таким чином, до митної вартості включаються реальні витрати на транспортування товару до митного кордону України. При цьому, вказана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості можливих додаткових витрат при перевезенні вантажу. А тому, відповідно до частини десятої статті 58 МК України до митної вартості включаються лише реальні транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 813/2658/16.

27.11.2025 між експедитором ТОВ «ТАЙМІС» та ТзОВ «СВІТ ТАЙМ» (клієнт) укладено договір-заявку перевезення вантажів згідно Договору на транспортне експедирування № ФВ06/01/25-1 від 06.01.2025.

На підтвердження вартості витрат на транспортування товару митному органу було надано наступні документи: заявки на перевезення вантажу №ФВ15/12/25-01 та ФВ15/12/25-02 від 15.12.2025, укладені між експедитором «ТОВ «ТАЙМІС» та ТОВ «СВІТ ТАЙМ»; акти про надання послуг №2172Т та №2173Т від 30.12.2025, відповідно до яких вартість транспортних послуг за маршрутом м. Гданськ (Польща) м/п Ягодин м. Луцьк складає 119 152,00 грн та 123 995,00 грн відповідно, а також, довідки про транспортні витрати від 26.12.2025.

Суд звертає увагу на те, що вартість транспортних послуг погоджена між замовником та перевізником та підтверджена актами про надання послуг №2172Т та №2173Т від 30.12.2025.

Крім того, оформлення декларації Т1 у порту підтверджує, що вантаж пройшов необхідний контроль і був ідентифікований транспортною лінією, що було б неможливо без наявності оригіналів коносамента у агента лінії. Оскільки позивач не є стороною договору перевезення (фрахтувальником), він не володіє фінансовими документами між продавцем та морською лінією, і не має їх надавати.

До матеріалів справи все ж долучено Коносамент №ONEYSINF63725300 (Bill of Lading), виданий Ocean Network Express Pte. Ltd. (ONE) який перевізником, датований 06.11.2025, підписаний уповноваженим представником перевізника. Документ містить: вантажовідправника: PULAU SAMBU SINGAPORE PTE LTD, 87 Bukit Timah Road, Singapore 229834; вантажоодержувача: LANGOWSKI LOGISTICS SP. Z O.O., Luzycka 3C, 81-537 Gdynia, Poland; порт завантаження: SINGAPORE; порт розвантаження: GDANSK, POLAND; судно: ONE ALTAIR 071W; бронювання: SINF63725300; вантаж: 1840 мішків (46 920 кг) Desiccated Coconut, Reduced Fat, Extra Fine, 25KG SO2 FREE; позначку «SHIPPER'S DESIRE TO STATE THAT CARGO IN TRANSIT TO UKRAINE VIA GDANSK»; позначку «OCEAN FREIGHT PREPAID» фрахт сплачений продавцем (що відповідає умовам CIF); підпис: Ocean Network Express (Singapore) Pte. Ltd., AS CARRIER. Коносамент є повноцінним оригінальним транспортним документом, підписаним капітаном/агентом перевізника, що цілком відповідає визначенню, наведеному самим відповідачем у відзиві.

Всі вищевказані документи були надані митному органу для підтвердження митної вартості товару, а також чітко були відображені в митних деклараціях від 29.12.2025 №25UA00U6 та №25UA99U1.

На думку суду, у Львівської митниці була можливість з поданих декларантом документів з`ясувати вартість понесених транспортних витрат. Докази понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні, такі докази не надані й відповідачем. При цьому, законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, які полягають у такому, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі №520/6058/24.

Таким чином, надані митному органу вищевказані документи підтверджують вартість понесених позивачем витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України.

Щодо розбіжності про те, що відповідно до інвойсу №25101685 від 30.10.2025 продавець поставляє товар на умовах «CIF Gdansk Польща», не надано документів про морське страхування, слід зазначити таке.

Згідно з Офіційними правилами Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів у редакції з 01.01.2020, умови поставки CIF (Cost, Insurance and Freight - вартість, страхування і фрахт) передбачають, що поставка вважається здійсненою продавцем у момент, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. При цьому продавець зобов`язаний не лише понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, але й забезпечити морське страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Зазначене страхування, відповідно до вимог терміну CIF, має мінімальне покриття, якщо інше не обумовлено сторонами окремо; у разі необхідності більшого страхового покриття покупець повинен прямо погодити це з продавцем або самостійно укласти додатковий договір страхування.

Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, у такому випадку митна вартість товару не підлягає збільшенню на суму витрат на доставку чи страхування.

Таким чином, укладення зовнішньоекономічного контракту на умовах CIF означає, що витрати на транспортування та страхування товару покладаються на продавця та включаються до ціни товару.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий сертифікат на морське перевезення вантажу був укладений сторонами 30.10.2025.

Страховий поліс оформляється постачальником в країні відправлення та позивач об`єктивно не може жодним чином вплинути на його зміст. Витрати на страхування та транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару. Розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару жодним чином не свідчить про заниження митної вартості товару. Відповідач жодним чином не вказує на те, яким чином зазначена обставина впливає на правильність митної вартості, перешкоджає визначенню митної вартості за першим методом, з урахуванням подання декларантом інших документів, які повністю підтверджують заявлену митну вартість. Практика Верховного Суду (постанова від 24.01.2019 у справі № 821/1697/17) підтверджує, що такі розбіжності не є підставою для коригування.

Слід зазначити, що у порту прибуття Гданськ здійснюються послуги з навантаження, розвантаження, перевантаження та обробку вантажів (контейнерів), відомості про які заявках на перевезення вантажу відсутні. Подальші витрати від порту Гданськ до кордону України понесено позивачем і підтверджено рахунками транспортно експедиторської компанії, наданими до митного оформлення, актами виконаних робіт, та іншими документами, які вже були вказані вище.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Відтак, наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах викликані безпідставними припущеннями. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

При вирішенні спору суд також враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД №209230/2026/8008 від 30.01.2026), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару. Між тим можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості та автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

При вирішенні спору суд керується усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

На переконання суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, підстави вважати, що рішення відповідача від 13.02.2026 №№ UA209000/2026/000204/2, UA209000/2026/000206/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та мотивованими у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому такі рішення, на думку суду, є протиправними.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №520/3246/20, від 19.08.2020 у справі №140/754/19).

Оскільки картки відмови в митному оформленні (випуску) товару №№ UA209170/2026/000161, UA209170/2026/000162 винесені з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів від 13.02.2026 №№ UA209000/2026/000204/2, UA209000/2026/000206/2, які судом визнано протиправними і скасовано, тому вказані картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмов належить задовольнити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 16.02.2026 №19, укладений між адвокатом Лисюк С.І. та позивачем ТзОВ «СВІТ ТАЙМ», рахунок №13 від 17.02.2026, деталізацію рахунку №13 від 17.02.2026, акт виконаних робіт до рахунку №13 від 17.02.2026.

Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги від №19 передбачено, що за надану правову допомогу, клієнт сплачує гонорар, розмір якого становить 5 000,00 грн. Гонорар підлягає оплаті з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

В акті виконаних робіт до рахунку №13 від 17.02.2026 зазначено, що загальна вартість роботи (послуг), виконаної (наданих) адвокатом на момент підписання даного акту становить 5000,00 грн.

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг), на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з долученої до позову квитанції, позивач при зверненні до суду шляхом подання позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 10 649,60 грн.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 12 649,60 грн (10 649,60 грн витрати зі сплати судового збору, 2000,00 грн витрати на правничу допомогу).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 13.02.2026 №№ UA209000/2026/000204/2, UA209000/2026/000206/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA209170/2026/000161, UA209170/2026/000162.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТАЙМ» судовий збір у сумі 12 649,60 грн (дванадцять тисяч шістсот сорок дев`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТАЙМ» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Корсака Івана, 1-т, ).

Відповідач: Львівська митниця (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Тадеуша Костюшко, будинок 1, ).

Суддя В.В. Дмитрук