Справа № 580/11298/25
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2026-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Файдюка В.В., суддів Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування акта та наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправними і скасовано: акт проведення розслідування смерті ОСОБА_2 форми НВ-2, затверджений Військовою частиною НОМЕР_1 12.08.2025, та Акт проведення спеціального розслідування за фактом смерті ОСОБА_2 від 04.08.2025, затверджений наказом Військової частини НОМЕР_2 від 06.08.2025; наказ Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 06.08.2025 «Про підсумки проведення спеціального розслідування» № 722;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) в межах належних їм владних повноважень за фактом смерті солдата ОСОБА_2 провести повторне службове розслідування у встановленому законом порядку та скласти акти за формою НВ-3.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 вперше подану Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - відповідач-2, в/ч НОМЕР_1 ) у грудні 2025 року апеляційну скаргу повернуто апелянту у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 вдруге подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати його в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.03.2026 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а причини його пропуску визнані не поважними.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в/ч НОМЕР_1 отримано в електронному кабінеті 23.03.2026 о 16:39, тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 23.03.2026.

На виконання вимог цієї ухвали апелянтом до суду 25.03.2026 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій останній просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення, прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, а також зупинити виконання рішення суду першої інстанції. В обґрунтування причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що у зв`язку з відсутністю у в/ч НОМЕР_1 як розпорядника бюджетних коштів третього рівня фінансування остання не усунула недоліки вперше поданої апеляційної скарги, і хоча заявка на фінансування для сплати судового збору подавалася у грудні 2025 року, січні 2026 року та лютому 2026 року, кошти для його сплати надійшли лише у березні 2026 року, у зв`язку з чим без зайвих зволікань в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу вдруге.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 23.03.2026 про залишення апеляційної скарги без руху, рішення суду першої інстанції від 01.12.2025 відповідач-2 отримав 03.12.2025 о 08:04 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 03.12.2025. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням приписів п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України було 02.01.2026. Проте апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції 19.03.2026, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

При цьому судом враховується, що вперше подану в/ч НОМЕР_1 апеляційну скаргу було залишено без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2025 у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору. Указаним судовим рішенням було надано десятиденний строк для усунення недоліків. У зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.02.2026 повернув в/ч НОМЕР_1 вперше подану останньою апеляційну скаргу. Тобто, апелянт мав більше місяця для забезпечення усунення недоліків вперше поданої апеляційної скарги.

У постановах від 24.07.2023 (справа №200/3692/21), від 07.09.2023 (справа №120/3679/22) Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Отже, виключно подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не може бути підставою для його поновлення без зазначення обставин, які, на переконання заявника, є поважними для прийняття такого процесуального рішення, що, у свою чергу, мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що вдруге апеляційну скаргу було подано 19.03.2026, тобто більш ніж через три з половиною місяці з моменту ухвалення оскаржуваного рішення та більш ніж через тридцять днів з моменту отримання 13.02.2026 копії ухвали від 11.02.2026 про повернення вперше поданої апеляційної скарги. При цьому належних і допустимих доказів, що підтверджують неможливість подання апеляційної скарги вдруге невідкладно після отримання копії ухвали про повернення вперше поданої, апелянтом не надано, зокрема, й на виконання вимог ухвали від 23.03.2026. Саме по собі очікування сплати судового збору не належить до тих причин, що унеможливлювали невідкладно забезпечити повторне подання апеляційної скарги, зокрема, без документа про сплату судового збору.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що недоліки вперше поданої апеляційної скарги було неможливо усунути через відсутність фінансування, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин відповідачем-2 надано не було. Додані ж до заяви про поновлення строків розрахунки потреб на фінансування та рапорт від 26.12.2025 не підтверджують неможливість сплати судового збору до 06.03.2026. При цьому навіть після сплати судового збору 06.03.2026 апеляційну скаргу було подано 19.03.2026, тобто майже через два тижні з моменту усунення обставин, які були підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги.

У постанові від 21.11.2019 у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом й у постанові від 10.09.2020 у справі № 815/6482/15.

Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 10.06.2021 у справі №320/2061/20 та постанові від 09.04.2025 у справі № 380/11975/23.

Відтак, як вже було зазначено в ухвалі від 23.03.2026, на переконання суду, додана до апеляційної скарги платіжна інструкція від 06.03.2026 №7303 про сплату судового збору не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску в/ч НОМЕР_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду від 01.12.2025. Інших доводів поважності причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Указана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 у справі № 620/4510/20.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування акта та наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев