Справа № 990/115/26
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2026 року

м. Київ

справа №990/115/26

адміністративне провадження № П/990/115/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Радишевської О.Р., Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Жука А.В.,

розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України та Дорадчої групи експертів про визнання протиправними дій, бездіяльності, актів та рішень,

УСТАНОВИВ:

06.04.2026 ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з позовом до Верховної Ради України та Дорадчої групи експертів з такими вимогами:

1) застосувати Конституцію України як акт прямої дії;

2) визнати бездіяльність Верховної Ради України протиправною щодо не застосування Конституції України при прийнятті нормативного акта та визнати нечинним Закону України від 27.07.2023 № 3277-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення положень про конкурсний відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України» повністю, як такий, що суперечить нормам Конституції України та визнати протиправними внесені на підставі цього нормативного акту зміни в Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VІІІ (чинний, поточна редакція від 20.08.2023, підстава - 3277-ІХ), як такі, що суперечать Конституції України;

3) визнати протиправним та скасувати Положення про Дорадчу групу експертів, затвердженого Протоколом № 1 засідання Дорадчої групи експертів від 12.11.2023 зі змінами, затвердженими Протоколом № 10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024, повністю, як таке, що суперечить нормам Конституції України;

4) визнати протиправною та скасувати Методологію оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права, ухвалену Протоколом № 2 засідання Дорадчої групи експертів від 04.12.2023, зі змінами, затвердженими Протоколом № 10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024, а також Протоколом № 18 засідання Дорадчої групи експертів від 15.09.2025 повністю, як таку, що суперечить нормам Конституції України.

5) визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо передачі документів кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, в тому числі ОСОБА_1, Дорадчій групі експертів для оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів і надання списку оцінених кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України та зобов`язати Верховну Раду України утриматися від делегування владних повноважень щодо проведення конкурсного відбору та усунення від участі в конкурсному відборі учасників суб`єкту - Дорадчій групі експертів, непередбаченому Конституцією України;

6) зобов`язати Верховну Раду України привести відповідно до Конституції України процедуру проведення конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України без участі Дорадчої групи експертів;

7) зобов`язати Дорадчу групу експертів утриматися від застосування Положення про Дорадчу групу експертів, затвердженого Протоколом № 1 засідання Дорадчої групи експертів від 12.11.2023, зі змінами, затвердженими Протоколом № 10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024, Методології оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права, ухваленої Протоколом № 2 засідання Дорадчої групи експертів від 04.12.2023, зі змінами, затвердженими Протоколом № 10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024, а також Протоколом № 18 засідання Дорадчої групи експертів від 15.09.2025;

8) визнати протиправними дії Дорадчої групи експертів щодо застосування до конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України за участю ОСОБА_1 положень Закону України від 27.07.2023 № 3277-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення положень про конкурсний відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України»;

9) визнати протиправними усі рішення та дії Дорадчої групи експертів, прийняті щодо конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України за участі ОСОБА_1 ;

10) зобов`язати Дорадчу групу експертів утриматися від застосування до ОСОБА_1 Закону України від 27.07.2023 № 3277-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення положень про конкурсний відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України» повністю, як такий, що суперечить нормам Конституції України та внесені на підставі цього нормативного акту зміни в Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136- VІІІ, чинний, поточна редакція від 20.08.2023, підстава - 3277-ІХ, як такі, що суперечать Конституції України та зобов`язати Дорадчу групу експертів та Верховну Раду України утриматись від обмеження ОСОБА_1 конституційних прав на доступ до публічної служби;

Водночас ОСОБА_1 просить звернутися до Конституційного Суду України з поданням Верховного Суду щодо невідповідності Конституції України Закону України» від 27.07.2023 № 3277-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення положень про конкурсний відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України».

Як убачається зі змісту позовної заяви, на обґрунтування позову в частині оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України позивачка наводить доводи про те, що Закон України від 27.07.2023 № 3277-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення положень про конкурсний відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України» (далі - Закон № 3277-ІХ) суперечить нормам Конституції України. Також позивачка вважає внесені зміни цим Законом до Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) такими, що не відповідають Конституції України.

ОСОБА_1 указує, зокрема, про те, що у своїй сукупності Закон № 3277-ІХ, Положення про Дорадчу групу експертів та Методологія оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права створюють неконституційний суб`єкт владних повноважень, змінюють конституційну процедуру формування Конституційного Суду України, встановлюють невизначені критерії оцінювання, допускають свавільне правозастосування, обмежують право на доступ до публічної служби та звужують право на судовий захист.

Позивачка просить зобов`язати Верховну Раду України привести відповідно до Конституції України процедуру проведення конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України без участі Дорадчої групи експертів; визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо передачі документів кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, в тому числі ОСОБА_1, Дорадчій групі експертів для оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів і надання списку оцінених кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України та зобов`язати Верховну Раду України утриматися від делегування владних повноважень щодо проведення конкурсного відбору та усунення від участі в конкурсному відборі учасників суб`єкту - Дорадчій групі експертів, непередбаченому Конституцією України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів у складі: головуючої судді - Єресько Л.О., суддів: Радишевської О.Р., Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Жука А.В.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження за цим позовом, Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, наступні питання: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (частина перша статті 5 КАС України).

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено у частині другій статті 19 КАС України, зокрема, це справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України.

Особливості провадження в наведених справах визначено у статті 266 КАС України, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України (пункт 1 частини першої статті 266 КАС України).

Отже, положення частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС України необхідно розуміти так, що у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема, Верховної Ради України, які прийнято/вчинено/допущено у правовідносинах, у яких Верховна Рада України реалізує свої владні управлінські функції і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Так, за принципом поділу державної влади в Україні, закріпленому у статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За правилами статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.

Рішення Верховної Ради України приймаються виключно на її пленарних засіданнях шляхом голосування (частина друга стаття 84 Конституції України).

Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією (стаття 91 Конституції України).

Відповідно до частини п`ятої статті 83 Конституції України порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом.

Частиною другою статті 1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 № 1861-VI (далі - Регламент), передбачено, що цей Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України. Особливості здійснення контрольних функцій Верховної Ради України у сферах національної безпеки і оборони визначаються Законом України «Про національну безпеку України».

Конституційний Суд України у Рішенні від 14.10.2003 № 16-рп/2003 у справі № 1-21/2003 визначив, що під терміном «рішення» Верховної Ради України, який вживається в частині другій статті 84 Конституції України, треба розуміти результати волевиявлення парламенту України з питань, віднесених до його компетенції.

Під терміном «акти», що вживається у статті 91 Конституції України, необхідно розуміти рішення Верховної Ради України у формі законів, постанов тощо, які приймаються Верховною Радою України визначеною Конституцією України кількістю голосів народних депутатів України.

Отже, Конституція України закріплює за Верховною Радою України особливий правовий статус як представницького виборного колегіального органу і єдиного органу законодавчої влади, яку Верховна Рада України здійснює від імені Українського народу - єдиного джерела влади в Україні шляхом прийняття на пленарних засіданнях відповідних рішень, у тому числі постанов та законів України, з питань, віднесених Конституцією України до її повноважень.

Відповідно до приписів статей 85, 91 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, прийняття законів та постанов.

Проте під час законотворчої діяльності парламент не реалізовує управлінських функцій, а тому пов`язані із цим дії та/або бездіяльність Верховної Ради України не можуть підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.

З огляду на конституційний статус Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади, її участь у процедурі законотворення є юридичною формою реалізації її повноважень у сфері конституційних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Частиною першою статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 № 7-рп/2002 зазначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися лише ті акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, які прийнято/вчинено/допущено у правовідносинах, в яких цей орган реалізовує свої владно-управлінські повноваження, до яких не відноситься законотворча діяльність Верховної Ради України, а також випадки, коли її акти підлягають перевірці на відповідність Конституції України (конституційність) Конституційним Судом України.

Невідповідність актів Верховної Ради України нормам Конституції України може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що вказує на неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала, зокрема в постановах від 14.04.2021 у справі № 800/400/16, від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18, від 13.03.2019 у справі № 9901/947/18.

Закон України «Про Конституційний Суд України» (із змінами внесеними Законом України від 23.07.2023 № 3277-ІХ) є чинним, внесені до нього зміни в частині порядку відбору кандидатур на посаду судді Конституційного Суду неконституційними не визнавалися.

Оскільки позивачка оскаржує бездіяльність Верховної Ради України щодо не застосування Конституції України при ухваленні Законів № 3277-ІХ та № 2136-VІІІ, то перевірка цих нормативно-правових актів не може бути здійснена в порядку адміністративного судочинства.

З цих же підстав не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства й позовні вимоги ОСОБА_1 про: визнання протиправними дії Верховної Ради України щодо передачі документів кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, в тому числі ОСОБА_1, Дорадчій групі експертів для оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів і надання списку оцінених кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України; зобов`язання Верховну Раду України утриматися від делегування владних повноважень щодо проведення конкурсного відбору та усунення від участі в конкурсному відборі учасників суб`єкту - Дорадчій групі експертів, непередбаченому Конституцією України; зобов`язання Верховну Раду України привести відповідно до Конституції України процедуру проведення конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України без участі Дорадчої групи експертів; зобов`язання Верховну Раду України утриматись від обмеження ОСОБА_1 конституційних прав на доступ до публічної служби, яким вона вважає застосування до неї норм Закон № 3277-ІХ, позаяк такі вимоги є похідними та пов`язаними спільним обґрунтування неконституційності вказаних Законів №3277-ІХ та № 2136-VІІІ, утворення та діяльності Дорадчої групи експертів та її участі у процедурі конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України.

Щодо інших позовних вимог, відповідно до яких ОСОБА_1 просить Суд застосувати Конституцію України як акт прямої дії; визнати протиправним та скасувати Положення про Дорадчу групу експертів та Методологію оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права як такі, що суперечать нормам Конституції України; зобов`язати Дорадчу групу експертів утриматися від застосування Положення про Дорадчу групу експертів та Методології оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права; визнати протиправними дії Дорадчої групи експертів щодо застосування до конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України за участю ОСОБА_1 положень Закону № 3277-ІХ та зобов`язати Дорадчу групу експертів утриматися від застосування до ОСОБА_1 цього Закону та внесені на підставі цього нормативного акта зміни в Закон № 2136-VІІІ, як такі, що суперечать Конституції України; зобов`язати Дорадчу групу експертів утриматись від обмеження ОСОБА_1 конституційних прав на доступ до публічної служби; визнати протиправними усі рішення та дії Дорадчої групи експертів, прийняті щодо конкурсного відбору на посаду судді Конституційного Суду України за участі ОСОБА_1, з мотивів того, що процедури діяльності Дорадчої групи експертів не відповідають статтям 5, 6, 8, 19, 38, 55, 147,148 Конституції України, Суд ураховує таке.

Частиною третьою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Виходячи із цієї конституційної формули, суди покликані вирішувати не будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин, функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів. Це свідчить про те, що у випадку відсутності юридичного спору суд не має повноважень вирішувати справу.

Спір за своєю природою завжди є конфліктом, протистоянням мотивів, інтересів, позицій, проте конфлікт не завжди є спором, тим більше не кожна конфліктна (спірна) ситуація може трансформуватися у правовий спір.

Для того, щоб спір став правовим, він має бути наділеним такими характерними ознаками:

1) правовий спір виникає лише з таких дій його учасників, що мають юридичні наслідки;

2) правовий спір повинен бути спрямований на реалізацію та захист прав, свобод, законних інтересів, а також виконання обов`язків особи.

Отже, не кожен правовий спір набуває ознак публічно-правового спору, а лише той, який відбувається у сфері публічно-владних правовідносин, тобто коли фізична чи юридична особа вступає у спірні правовідносини із суб`єктами публічної влади (органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами під час здійснення ними владних управлінських повноважень).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору.

Обов`язковою ознакою публічно-правового спору є те, що особа вважає, що має місце порушення її прав та свобод внаслідок виконання або невиконання уповноваженим суб`єктом владних управлінських функцій. Завдання адміністративного судочинства не можуть бути реалізовані у разі звернення особи до суду за захистом прав, свобод та інтересів, які не належать їй особисто.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як уже було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож у контексті визначених частиною першою статті 2 КАС України завдань адміністративного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів позивача. Права, свободи та інтереси, які належать конкретній особі (особам), є предметом судового захисту.

Водночас обов`язковою умовою для визнання дії/бездіяльності чи рішень суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями/бездіяльністю чи рішеннями.

Основна мета позовного провадження є вирішення спору про право, який має свою структуру, що складається із предмету, підстави та змісту. Предметом виступають суб`єктивні права, свободи чи інтереси, визнані в національному законодавстві, що знаходяться в стані юридичної невизначеності, подолання якої є визначальним для розуміння їхнього змісту, поновлення та реалізації. Підставами є обставини, що потягли за собою виникнення спору.

Обов`язковою умовою є порушення саме прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача з боку суб`єкта владних повноважень, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Подібна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постановах 30.10.2019 у справі №316/2721/15-а (2-а/316/90/15), від 11.11.2020 у справі № 640/19903/19, від 26.07.2021 у справі № 420/2068/19.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункти 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України)

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо […] оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України.

Частиною дев`ятою статті 10-8 Закону № 2136-VIII визначено, що усі справи, пов`язані з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді, а також оцінюванням кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України Дорадчою групою експертів, підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції та Великій Палаті Верховного Суду як суду апеляційної інстанції в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 10-2 Закону № 2136-VIII Дорадча група експертів утворюється з метою сприяння суб`єктам призначення суддів Конституційного Суду України в оцінюванні моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України.

Дорадча група експертів здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, цього Закону та Положення про Дорадчу групу експертів, яке розробляє та затверджує Дорадча група експертів (частина друга статті 10-2 Закону № 2136-VIII).

Із змісту указаних норм вбачається, що Дорадча група експертів утворюється саме з метою сприяння суб`єктам призначення суддів Конституційного Суду України в оцінюванні моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України. Остаточне рішення щодо призначення кандидата на посаду судді Конституційного Суду України ухвалюють відповідні суб`єкти призначення, визначені Конституцією України та Законом № 2136-VIII, а саме Президент України, Верховна Рада України та з`їзд суддів України.

Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду є судом першої інстанції для розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України [Президента України, Верховної Ради України, з`їзду суддів України] у процесі конкурсного відбору кандидатів на цю посаду, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України.

Згідно із частиною двадцять п`ятою статті 10-2 Закону № 2136-VIII до повноважень Дорадчої групи експертів належить:

1) розроблення та ухвалення Положення;

2) розроблення та ухвалення методології оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України. Дорадча група розробляє методологію оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права з урахуванням кращих міжнародних стандартів і практик (у тому числі щодо відбору суддів Європейського суду з прав людини, суддів Суду справедливості Європейського Союзу тощо);

3) розгляд, перевірка та аналіз документів кандидата на посаду судді Конституційного Суду України, надісланих до Дорадчої групи, включно з конфіденційною інформацією і персональними даними, отримання іншої інформації, необхідної для здійснення повноважень Дорадчою групою, від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, громадян України, інших осіб;

4) звернення до кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також будь-якої юридичної, фізичної особи, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, будь-яких інших осіб, які є власниками або розпорядниками інформації, із запитом про надання пояснень, документів чи інформації з метою оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України;

5) проведення співбесіди з кандидатами на посаду судді Конституційного Суду України відповідно до Положення;

6) оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України;

7) ухвалення вмотивованого рішення про оцінку відповідності моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України стосовно кожного кандидата, складання списку оцінених кандидатів та подання їх суб`єктам призначення;

8) здійснення інших повноважень, визначених цим Законом.

Протоколом № 1 засідання Дорадчої групи експертів від 12.11.2023 затверджено Положення про Дорадчу групу експертів зі змінами, затвердженими Протоколом №10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024.

За змістом статті 1 Положення про Дорадчу групу експертів поняття «оцінювання» означає оцінювання моральних якостей та рівня компетентності у сфері права кандидатів, про яке йдеться у частині першій статті 10-2 Закону № 2136-VIII.

Відповідно до пункту 2 частини 25 статті 102 Закону 2136-VIII Протоколом № 2 засідання Дорадчої групи експертів від 04.12.2023 ухвалено Методологію оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права зі змінами, затвердженими Протоколом № 10 засідання Дорадчої групи експертів від 30.05.2024, а також Протоколом № 18 засідання Дорадчої групи експертів від 15.09.2025.

Статтею 3 Методології оцінювання моральних якостей і рівня компетентності у сфері права визначено етапи оцінювання критерію високих моральних якостей.

Для оцінювання відповідності критерію високих моральних якостей, відповідно до частин першої - четвертої статті 108 Закону № 2136-VIII, Дорадча група експертів: вивчає всю отриману інформацію; самостійно збирає додаткові дані з усіх джерел відповідно до статті 6 «Джерела інформації»; за потреби, просить Кандидатів надати письмові пояснення; проводить співбесіди відповідно до статті 7 «Співбесіди», зокрема, для роз`яснення будь-яких сумнівів щодо їхніх високих моральних якостей; ухвалює та виготовляє вмотивоване рішення щодо оцінки високих моральних якостей Кандидата (частина 1 статті 3 Методології).

Дорадча група експертів розпочинає процес оцінювання за критерієм високих моральних якостей із запиту до Кандидатів про надання такої інформації та документів: електронної адреси та номера телефона; останньої поданої декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у формі, визначеній Законом України «Про запобігання корупції», якщо її ще не було надано; письмового підтвердження ознайомлення з Положенням і Методологією Дорадчої групи; копій усіх нотаріальних довіреностей (або даних з Єдиного реєстру довіреностей про всі нотаріальні довіреності), виданих від імені чи на 8 ім`я Кандидата або від імені чи на ім`я членів його сім`ї, якщо такі довіреності є чинними станом на день отримання такого запиту, або були чинними впродовж останніх десяти років до дня отримання такого запиту (частина 2 статті 3 Методології).

Вмотивоване рішення за результатами оцінки високих моральних якостей Кандидата виготовляється Дорадчою групою упродовж 15 днів з дня його ухвалення (частина 3 статті 3 Методології).

Так, за приписами частини тридцять другої статті 10-2 Закону № 2136-VIII, рішення Дорадчої групи експертів у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду (про оцінювання кандидатів на посаду судді Конституційного Суду за критеріями високих моральних якостей та визнаного рівня компетентності у сфері права) може бути оскаржене в судовому порядку та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Дорадчої групи, який ухвалив відповідне рішення, був неповноважним;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Дорадчої групи, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить мотивів, з яких Дорадча група дійшла відповідних висновків.

У цій справі позивачка звернулася до суду через незгоду із діяльністю Дорадчої групи експертів, утвореної з метою сприяння суб`єктам призначення суддів Конституційного Суду України в оцінюванні моральних якостей і рівня компетентності у сфері права кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, згідно із Законом № 2136-VІІІ, у редакції Закону № 3277-ІХ.

Проте на момент подання цього позову Дорадча група експертів не ухвалювала рішення у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України щодо позивачки, яке може бути оскаржене в судовому порядку відповідно до положень частини тридцять другої статті 10-2 Закону № 2136-VIII і ОСОБА_1 не визначає таке рішення предметом оскарження в межах цього позову.

Як зазначає ОСОБА_1 у позові, підставою її звернення до суду є протиправні дії та рішення Дорадчої групи експертів, які були прийняті із застосуванням положень Закону № 3277-ІХ, який, водночас, суперечать Конституції України.

Позивачка вказує на те, що за наведених у її позові обставинами, Дорадча група експертів, діючи на підставі зазначеного Закону, здійснювала її оцінювання, наслідком якого стало порушення її конституційних прав під час участі у конкурсній процедурі, що безпосередньо вплинуло на реалізацію її права на доступ до публічної служби.

Водночас обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Позивачка не визначає у цьому позові конкретних рішень дій чи бездіяльності Дорадчої групи експертів, які б мали вплив на її права, свободи чи інтереси, натомість позивачка висловлює незгоду із усією діяльністю Дорадчої групи експертів, з мотивів незгоди із участю цієї Дорадчої групи експертів у процедурі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України та самого факту її утворення та діяльності на підставі Закону № 3277-ІХ, який, на переконання позивачки, є неконституційним.

Отже, позивачка фактично оскаржує до адміністративного суду не дії, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які пов`язані з реалізацією публічно-правових функцій, а законність і конституційність утворення Дорадчої групи експертів, ставить під сумнів доцільність, виправданість її існування загалом.

Водночас питання утворення Дорадчої групи експертів знаходиться поза зв`язком із правовідносинами, які існують між позивачкою та цим відповідачем.

Усі позовні вимоги ОСОБА_1 об`єднані основною підставою позову - незгодою із запровадженою Законом № 3277-ІХ процедурою конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України із залученням Дорадчої групи експертів, що не має характеру юридичного спору, який міг би бути вирішений у порядку адміністративного судочинства.

Завдання правосуддя полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Перевірка доцільності прийнятих законодавцем рішень не охоплюється компетенцією адміністративного суду, тобто виходить за межі повноважень адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене правове регулювання цих правовідносин, Суд дійшов висновку, що предмет позову в цій справі не підпадає під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Водночас необхідно наголосити, що ОСОБА_1 не позбавлена права на оскарження в судовому порядку рішення Дорадчої групи експертів у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України про оцінювання кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України за критеріями високих моральних якостей та визнаного рівня компетентності у сфері права з підстав, у випадку її незгоди із таким рішенням, відповідно до частини тридцять другої статті 10-2 Закону № 2136-VІІІ та частини четвертої статті 22 КАС України.

Керуючись статтями 19, 22, 170, 248, 256, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України та Дорадчої групи експертів про визнання протиправними дій, бездіяльності, актів та рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів із дня її прийняття.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

О.Р. Радишевська

І.В. Желєзний

А.Г. Загороднюк

А.В. Жук ,

Судді Верховного Суду