Справа № 0340/1279/18
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 0340/1279/18

адміністративне провадження № К/9901/68321/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 (суддя: Костюкевич С.Ф.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 (судді: Ільчишин Н.В., Довгополова О.М., Коваль Р.Й.)

у справі № 0340/1279/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - позивач, ГУ ДФС у Волинській області, податковий/контролюючий орган), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2018 № 0027949/1303-0305.

В обґрунтування позовних вимог позивач наголосила на протиправності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки таке рішення було надіслано без обов`язкового розрахунку податкового зобов`язання та без посилання на відповідне рішення Ківерцівської міської ради.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2018, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018, у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що ОСОБА_1 має у власності житловий будинок в м. Ківерці загальною площею 322 кв.м., а відтак, у відповідності до вимог підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України контролюючим органом вірно розраховано та прийнято податкове повідомлення-рішення № 0027949/1303-0315 від 12.03.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 3 232 грн.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції позивач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

В доводах касаційної скарги скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Додає, що у позовній заяві жодним чином не оскаржується розрахунок розміру податку на нерухомість згідно з оскаржуваного рішення, тоді як суди попередніх інстанцій не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з усіх обставин, попри пряме посилання у позовній заяві на статті Конституції України та Податкового кодексу України, які були грубо порушені відповідачем при прийнятті податкового повідомлення-рішення.

При цьому, за переконанням позивача, відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 13.09.2012 № 2019/12/13-12, суди не повинні обмежуватися дослідженням лише тих доказів, які були проаналізовані податковим органом під час проведення перевірки, а повинні врахувати всі належні та допустимі згідно ст. 70 КАС України докази, які надаються сторонами під час провадження у справі в суді.

Однак, що суди не відхилили і не спростували подані позивачем докази про порушення відповідачем норм статей Конституції України та Податкового кодексу України. У позовній заяві вказано, що відповідач маючи не тільки повноваження, а й обов`язок, не виконав свої функції згідно вимог Податкового кодексу України, зокрема, не розробив та не надав пропозиції Ківерцівській міській раді щодо прийняття місцевих податків, не здійснив контроль за додержання виконавчим органом порядку прийняття місцевого податку на нерухомість в частині соціальної справедливості.

Підсумовуючи викладене позивач зазначив, що зважаючи на вибірковий розгляд судами попередніх інстанцій обставин справи, ігнорування всіх доказів про порушення відповідачем норм статей Конституції України та Податкового кодексу України, цілу низку порушень прав людини, протиправних дій та бездіяльності відповідача при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, вважає, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без правового обґрунтування та належної правової оцінки наявних у справі доказів.

Податковий орган надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін наголосивши на їх правильності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та пояснення, викладені у запереченнях на касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що також підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, А-1, загальною площею 322,0 кв.м., житлова площа 76,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.01.2012 (т. 1 а.с. 11).

12.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0027949/1303-0305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 3 232 грн. (т. 1 а.с. 18).

Позивач вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та такими, що порушує її права, звернулася до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.

Згідно з ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п/п. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п/п. 14.1.129 та 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, а об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені законодавством до житлового фонду.

Житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Відповідно до п/п. 266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п/п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п/п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення сум податку здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника нерухомості.

В контексті наведеного суди встановили, що ОСОБА_1 має у власності житловий будинок в м. Ківерці загальною площею 322 кв.м. (т. 1 а.с. 11).

Пільга з податку для будинків згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України -120 кв.м.

Рішенням Ківерцівської міської ради № 5/5 від 12.02.2016, затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до п/п. 2.5.1 п. 2.5 ст. 2 Положення «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельного податку в Ківерцівській міській раді», що є додатком до рішення міської ради від 12.02.2016 №5/5 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 (одного) відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (т. 1 а.с. 15-17).

Пунктом 3 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон № 1791) установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до Закону № 1791, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки, зокрема податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

При цьому, п/п. 2 п. 77 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII передбачено, що у пункті 266.4: абзац шостий підпункту 266.4.1 виключено.

Тобто, суди попередніх інстанцій встановили, що при розрахунку позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, відповідач зменшив базу оподаткування не на 160 кв. метрів, як це передбачено пунктом 2.4.1.2 Рішення №5/5, а на 120 кв. метрів, у відповідності до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що грошове зобов`язання відповідачем розраховано згідно вищенаведеного податкового законодавства із врахуванням рішення органу місцевого самоврядування, з огляду на що прийняте податкове повідомлення-рішення № 0027949/1303-0315 від 12.03.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 3 232 грн., є правомірним та не підлягає скасуванню.

При цьому, у касаційній скарзі скаржником була звернута увага, що нею не оскаржується правильність визначення податковим органом розміру податку на нерухомість згідно з спірним податковим повідомленням-рішенням, а позивач протиправність спірного рішення обґрунтовує тим, що податковим органом, разом з вказаним податковим повідомленням-рішенням, не було надіслано розрахунок.

В той же час, щодо не надіслання відповідачем позивачу розрахунок податкових зобов`язань разом з податковим повідомленням-рішенням, то Суд виходить з наступного.

Так, відповідно п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Також, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (далі - Порядок № 1204) у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Згідно з пункту 9 розділу ІІ Порядку № 1240 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Як вбачається з Додатку №1 до Порядку № 1240, яким встановлено форму податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») у податковому повідомленні-рішенні зазначено про те, що до нього додається розрахунок податкового зобов`язання за наявності.

Тобто, вказаними нормами не встановлено прямого обов`язку надсилання податковим органом розрахунку податкового зобов`язання. Такий розрахунок додається до податкового повідомлення-рішення за наявності такого.

Подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 804/5370/17.

Відтак, суди попередніх інстанцій вірно зауважили, що не надіславши на адресу позивача разом із спірним податковим повідомленням-рішенням розрахунку податкового зобов`язання, відповідачем не порушено вимоги чинного законодавства, оскільки такий розрахунок згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, додатку № 1 до Порядку № 1240 додається за наявності.

Слід також додати, що, зокрема, відсутність розрахунку до податкового повідомлення-рішення не впливає на його законність та не може бути самостійною підставою для визнання такого рішення контролюючого органу недійсним.

Вказаний висновок, міститься також і у постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 815/3358/15, від 15.03.2024 у справі № 810/853/17.

Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі, що відповідач не розробив та не надав пропозиції Ківерцівській міській раді щодо прийняття місцевих податків, не здійснив контроль за додержання виконавчим органом порядку прийняття місцевого податку на нерухомість в частині соціальної справедливості, то Суд вважає вказані доводи безпідставними, оскільки предметом позову у цій справі є правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення, а не визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо не розроблення та не надання пропозицій Ківерцівській міській раді щодо прийняття місцевих податків та не здійснення контролю за додержання виконавчим органом порядку прийняття місцевого податку на нерухомість.

Відтак, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 у справі № 0340/1279/18, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк