Справа № 420/37425/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/37425/24

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 11.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України щодо пересилання скарги ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників патрульної поліції, які склали постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №906437 для розгляду до Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області за супровідним листом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України від 27.06.2024 року №Н-2112/41/13/04/02-24, що підписаний т.в.о заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення капітана поліції Артемом Хілініченком;

визнати протиправними дії Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Одеській області щодо розгляду Скарги ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників патрульної поліції (ЄО №4116 від 02.07.2024 року), які склали від імені цього органу постанову про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №906437;

визнати протиправною відповідь за розглядом скарги ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників патрульної поліції оформлену листом Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, від 31.07.2024 року №67/9838 за підписом Начальника ОСОБА_2 ;

зобов`язати Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників патрульної поліції у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України (вул. Ак. Корольова, 5, м. Одеса, 65114, ), Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Ярослава Мудрого, 5, м. Роздільна, Роздільнянський р-н, Одеська обл., 67400, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України щодо пересилання скарги ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників поліції, які склали постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №906437, для розгляду до Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області за супровідним листом Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України від 27.06.2024 року №Н-2112/41/13/04/02-24.

Зобов`язано Роздільнянський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області направити скаргу ОСОБА_1 від 05.06.2024 року на дії працівників Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області на розгляд у порядку підлеглості вищому органу у структурі Національної поліції України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду 21.04.2025 року Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №420/37425/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви громадянина ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій просить виключити з описової частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 року посилання на матеріали щодо розгляду його скарги від 05.06.2024 року Роздільнянським РВП ГУ НП в Одеській області; визнати процедуру розгляду Одеським окружним адміністративним судом відзиву УПП в Одеській області ДПП України від 18.03.2025 року недійсною, а її результати недопустимими доказами; скасувати в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції від 19.03.2025 року у справі №420/37425/24 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, в решті зазначене рішення залишити без змін; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, докази понесення яких будуть надані ОСОБА_1 після винесення постанови у справі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ОСОБА_1 залишені без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року без змін.

05.05.2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача про відшкодування судових витрат.

Разом із заявою позивач надав докази її відправлення засобами поштового зв`язку, які фіксують дату оформлення поштового відправлення 29.04.2025 року.

У поданій заяві позивач просить постановити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 6243,00 грн., що включає витрати на правничу допомогу 5900,00 грн. та поштові витрати, пов`язані з розглядом справи, - 343,00 грн.

Крім того, посилаючись на те, що рішення суду від 19.03.2025 року позивач отримав 25.04.2025 року, у заяві заявлено клопотання про поновлення строку подання доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення в адміністративній справі №420/37425/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України (вул. Ак. Корольова, 5, м. Одеса, 65114, ), Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Ярослава Мудрого, 5, м. Роздільна, Роздільнянський р-н, Одеська обл., 67400, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України (вул. Ак. Корольова, 5, м. Одеса, 65114, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у загальному розмірі 4343, 00 грн. (чотири тисячі триста сорок три гривні).

В іншій частині заяви відмовлено.

На вказане додаткове рішення суду Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України подало апеляційну скаргу. Апелянт просить суд скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року по справі №420/37425/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат відновити. Апелянт вважає, що додаткове рішення суду від 11 вересня 2025 року, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому, на думку апелянта, дане додаткове рішення підлягає скасуванню.

Крім того, ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року. Апелянт просить додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року у справі №420/37425/24 змінити в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5900,00 грн.; в іншій частині додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 року залишити без змін.

28.10.2025 року (вхід.№57578/25) на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, в якому заявник просить апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 року залишити без задоволення; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року по справі №420/37425/24 в оскаржуваній часині залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, де також зазначено, що докази їх понесення будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи, що позивач отримав рішення суду від 19.03.2025 року засобами поштового зв`язку 25.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, суд першої інстанції вважав за можливе поновити позивачу строк подання доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як вбачається з поданої заяви, позивач просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 6243,00 грн., що включає витрати на правничу допомогу 5900,00 грн. та поштові витрати, пов`язані з розглядом справи, - 343,00 грн.

Стосовно поштових витрат, пов`язаних з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Із заяви про відшкодування судових витрат вбачається, що поштові витрати у розмірі 343,00 грн. понесені позивачем у зв`язку із направленням наступних документів:

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 27.11.2024 року №74 щодо відправки рекомендованого листа №307 до Одеського окружного адміністративного суду (із позовною заявою від 27.11.2024 року), яку оплачено марками на суму 36,00 грн., що також підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 27.11.2024 року №72 на суму 37,50 грн., яким підтверджується купівля марок (36,0 грн.);

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 28.12.2024 року №43 щодо відправки рекомендованого листа №579 до Одеського окружного адміністративного суду (із заявою про усунення недоліків позовної заяви від 28.12.2024 року), яку оплачено марками на суму 54,00 грн., що також, підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 28.12.2024 року №41 на суму, 56.50 грн., яким підтверджується купівля марок (54,00 грн.) та конверту (2,50 грн.);

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 12.02.2025 року №154 щодо відправки рекомендованого листа №638 до Одеського окружного адміністративного суду (із заявою із процесуальних питань від 12.02.2025 року), яку оплачено марками на суму 40,00 грн., що також підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 12.02.2025 року №153 на суму 41,50 грн., яким підтверджується купівля марок (40,0 грн.) та конверту (1,50 грн.);

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 18.03.2025 року №167 щодо відправки рекомендованого листа №731 до Одеського окружного адміністративного суду (із відповіддю на відзив від 18.03.2025 року), яку оплачено марками на суму 40,00 грн., що також підтверджується фіскальним і чеком АТ «Укрпошта» від 18.03.2025 року №164 на суму 41,50 грн., яким підтверджується купівля марок (40,0 грн.) та конверту (1,50 грн.);

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 18.03.2025 року №116 щодо відправки рекомендованого листа №964 до УПП в Одеській області ДПП (із відповіддю на відзив від 18.03.2025 року), яку оплачено марками на суму 40,00 грн., що також підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 18.03.2025 року №115 на суму 41, 50 грн., яким підтверджується купівля марок (40,0 грн.) та конверту (1,50 грн.);

фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 18.08.2025 року №117 щодо відправки рекомендованого листа №707 до Роздільнянського РВП ГУ НП в Одеській області (із відповіддю на відзив від 18.03.2025 року), яку оплачено марками на суму 40,00 грн., що також підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 18.03.2025 року №114 на суму 41,50 грн., яким підтверджується купівля марок (40,0 грн.) та конверту (1,50 грн.);

послуги АТ «Укрпошта» по відправці рекомендованого листа відповідачам із копією цієї заяви про відшкодування судових витрат, у сумі 83,00 грн.

Дослідивши наведені докази поштових витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці поштові витрати можливо віднести до витрат, які пов`язані з розглядом справи, а надані позивачем докази їх підтверджують.

Отже, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме поштові витрати у розмірі 343,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно до положень ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до вимог ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимоги частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Зокрема, на підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5900 грн., заявником до суду подано копії наступних документів:

копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №01-09 від 01.09.2022 року, укладеного між адвокатським бюро «СМІРНОВ ТА ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 . Ціна Договору складається з гонорару, що визначається угодою сторін в акті надання послуг;

копію акту надання-приймання юридичних послуг від 29.04.2025 року, відповідно до якого вартість послуг за надання правової допомоги складає 5900, 00 грн.;

копію Довідки від 29.04.2025 року, якою Адвокатське бюро «СМІРНОВ ТА ПАРТНЕРИ» (), підтверджує, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в повному обсязі оплатив вартість наданих юридичних послуг (професійної правничої допомоги) адвокатському бюро згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2022 року №01-09 та підписаного акту надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 29 квітня 2025 року на загальну суму 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України про те, що судом першої інстанції не було досліджено та прийнято до уваги, що жоден із процесуальних документів, зазначених в акті надання-приймання юридичних послуг від 29.04.2025 року по Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №01-09 від 01.09.2022 року, укладеного між адвокатським бюро «СМІРНОВ ТА ПАРТНЕРИ» та позивачем, не був складений та поданий адвокатом, оскільки був підписаний особисто позивачем, внаслідок чого, на думку апелянта, судом прийняте необґрунтоване додаткове рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені доводи апелянта є необґрунтованими, адже апелянт ототожнює поняття «складання документу» та «підписання документу».

Так, згідно до вимог ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи.

Актом надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) згідно договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.09.2022 року №01-09 підтверджено складання адвокатом певних процесуальних документів по справі №420/37425/24, що повністю відповідає вимогам та умовам вказаного Договору, про що також зазначено в Акті.

Вказані вище документи у судовому порядку недійсними не визнавались, докази про це в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, отримавши від адвоката потрібні позивачу процесуальні документи, останній підписав їх та направив до суду.

Наведене спростовує доводи апелянта - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України про те, що складання процесуального документу та підписання процесуального документу мають відбуватися однією особою і що факт підписання позивачем процесуальних документів по зазначеній справі не може свідчити про їх складання адвокатом.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №01-09 від 01.09.2022 року.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, у Рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, а також неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вірно враховано судом першої інстанції під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов вірного висновку про те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5900 грн. є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу у вищевказаному розмірі є частково обґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегією суддів враховується те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ, розглядалась справа в письмовому провадженні. Тобто, з позиції суду, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Відтак, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн., оскільки саме такий розмір гонорару є справедливим, розумним, та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, тощо.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. та поштових витрат у розмірі 343,00 грн., є частково обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судових витрат в загальному розмірі 4343, 00 грн.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко