Справа № 520/31385/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2026-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р. № 520/31385/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Компані» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2025 року №0/38740/0415, яке винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" про донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість зі штрафними санкціями у розмірі 129 671,30 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2025 року №0/38737/0415, яке винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" яким дозменшено від`ємне значення податку на додану вартість у розмірі 19 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевіряючи інформацію з ЕКПП позивач дізнався, що йому нараховано грошове зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями № 0/38740/0415 від 04.08.2025, № 0/38737/0415 від 04.08.2025. Проте, позивач не отримав ані акту перевірки, ані вказаних рішень. Позивач, не погоджується із оскаржуваними рішеннями контролюючого органу, вважає їх протиправними та такими, що прийнятті з порушенням норм податкового законодавства. По-перше, існують розбіжності у акті камеральної перевірки № 30082/20-40-04-15-03/45259482, та акті, який зазначено у податкових повідомленнях-рішеннях №30082/20-40-04-16-03/45259482. По-друге, контролюючим органом порушено строк на проведення камеральної перевірки, оскільки перевірку проведено у липні 2025 року, а перевіряємий період травень 2024 року. Пропуск строків проведення перевірки, несвоєчасне складання і вручення акта перевірки нівелює правові наслідки такої перевірки. Крім того, підставою для донарахування грошових зобов`язань з ПДВ у період травень 2024 року, та як похідного наслідку зменшення від`ємного значення у декларації за травень 2024 року стало наступне: при проведенні перевірки посадові особи відповідача встановили, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних, які наявні на дату складання акту перевірки, позивачем за травень 2024 року складено та направлено на реєстрацію податкові накладні на загальну суму ПДВ 136983,20 грн. Але згідно згідно податкової звітності з ПДВ за травень 2024 року обсяги постачання (без ПДВ) за операціями на митній території України, що оподатковуються за основою ставкою відсутні. Проте, позивач зазначає, що фактичне відвантаження товару за відповідними господарськими операціями відбулося 23.04.2024 року, що підтверджується первинними документами (видаткові накладні, ТТН, договір поставки, акт звіряння), а відповідні податкові зобов`язання були належним чином задекларовані у декларації з ПДВ за квітень 2024 року. Податкові накладні від 13.05.2024 були складені помилково (технічна помилка у даті) та надалі виправлені шляхом складання і реєстрації розрахунків коригування. Відповідно до п.44.1 ПК України показники податкової звітності формуються виключно на підставі первинних документів реальних господарських операцій, тому помилково складені накладні правомірно не відображались у податковій декларації за травень 2024 року. Таким чином, відповідач фактично ототожнює сам факт реєстрації податкової накладної з наявністю господарської операції та виникненням податкового зобов`язання, що не відповідає нормам податкового законодавства та не підтверджено жодними доказами реального постачання у травні 2024 року. У зв`язку із чим, просив позов задовольнити та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що заперечує проти позовних вимог, оскільки контролюючий орган діяв у межах та у спосіб, передбачений законом. Перевіркою встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних, які наявні на дату складання акту перевірки, підприємством ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» за травень 2024 року складено та направлено на реєстрацію податкові накладні на загальну суму ПДВ 136 983,20 грн, а саме: № 7 від 13.05.2024, № 5 від 13.05.2024 та № 6 від 13.05.2024, за причинами із ТОВ ВИГІДНА ПОКУПКА. Вказані накладні були зареєстровані 30.04.2025. Загальна сума ПДВ 136983,20 грн. Поряд із тим, згідно з даними податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2024 року (податкова декларація від 17.06.2024 № ) обсяги постачання (без ПДВ) за операціями на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою (рядок 1.1) відсутні. Таким чином, підприємством у податковій звітності з податку на додану вартість за травень 2024 року не задекларовані податкові зобов`язання на суму ПДВ 136 983,20 грн, тобто загальна сума заниження податкових зобов`язань склала 136 983 гривень. Перевіркою встановлено порушення підприємством ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» вимог пункту 187.1, статті 187, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200 Кодексу, підпункту 1, підпункту 2 пункту 3 розділу V Порядку No 21. Платником занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2024 року на 117 883 гривень та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації з податку на додану вартість на 19 100 гривень. Таким чином, на думку контролюючого орган оскаржувані рішення є законними, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого підтримав обставини, викладені у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.01.2024 за адресою: 61052, Харківська обл, м.Харків, вул.Полтавський Шлях, будинок 24.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість, щодо виявлення помилок (порушень) Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» за травень 2024 року.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» вимог пункту 187.1 статті 187, пункту 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, пункту 1, підпункту 2 пункту 3 розділу V Порядку № 21.

За результатами перевірки податковим органом сформовано податкові повідомлення-рішення № 0/38740/0415 від 04.08.2025, яким зменшено розміру від`ємного значення податку на додану вартість на суму 19 100 грн 00 коп та податкове повідомлення-рішення №0/38740/0415 від 04.08.2025, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 129671 гривень 30 коп., з яких 117 883 грн 30 коп. податкове зобов`язання та 11 788 грн 30 коп. штрафні санкції.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 04.08.2025 позивач оскаржив їх до ДПС України, одночасно подавши заяву на поновлення строку на оскарження рішень.

Проте, рішенням ДПС України від 29.10.2025 №31202/6/99-00-06-01-03-06 позивачу відмовлено у поновлення строку адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, а рішенням від 29.10.2025 №31259/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» залишено без розгляду.

Крім того, листом від 21.10.2025 №56021/6/20-40-04-15-11, Головне управління ДПС у Харківській області повідомлено позивача про те, що у податкових повідомленнях-рішеннях від 04.08.2025 №0/38737/0415 та № 0/38740/0415 допущено помилку в номері акта перевірки, а саме: зазначено №30082/20-40-04-16-03/45259482, хоча правильним є - №30082/20-40-04-15-03/45259482.

Вважаючи рішення податкового органу від 04.08.2025 № 0/38737/0415 та № 0/38740/0415 протиправними, ТОВ "АЛЬАТРОС-КОМПАНІ" звернулося до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (надалі ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 76.2 та 76.3 статті 76 Податкового кодексу України передбачено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу (стаття 114 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що контролюючий орган має право провести камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, тобто до закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, тобто виключно в межах зазначеного строку контролюючий орган має право притягнути платника податків до фінансової відповідальності.

Таким чином, посилання позивача як на підставу для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень порушення строку проведення камеральної перевірки є необґрунтованим.

В свою чергу, щодо суті встановленого порушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 ПК України).

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абз.1 п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, фінансовий результат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного вище Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.

Таким чином, правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Судом встановлено, що висновок контролюючого органу щодо порушення підприємством ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» вимог пункту 187.1, статті 187, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200 Кодексу, підпункту 1, підпункту 2 пункту 3 розділу V Порядку No 21, ґрунтується на тому, що ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» за травень 2024 року складено та направлено на реєстрацію податкові накладні на загальну суму ПДВ 136 983,20 грн, а саме: № 7 від 13.05.2024, № 5 від 13.05.2024 та № 6 від 13.05.2024 за причинами із ТОВ ВИГІДНА ПОКУПКА. Поряд із тим, згідно з даними податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2024 року (податкова декларація від 17.06.2024 № ) обсяги постачання (без ПДВ) за операціями на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою (рядок 1.1) відсутні. Таким чином, підприємством у податковій звітності з податку на додану вартість за травень 2024 року не задекларовані податкові зобов`язання на суму ПДВ 136 983,20 грн, тобто загальна сума заниження податкових зобов`язань склала 136 983 гривень.

Поряд із тим, представник позивача зазначив та надав документальне підтвердження того, що господарські операції (постачання) відбулися у квітні 2024 року - зокрема 23.04.2024, а податкові зобов`язання за ними задекларовано в декларації за квітень 2024 року.

Податкові накладні від 13.05.2024 № 5, 6, 7 містять технічну помилку в даті та виправлені відповідними розрахунками коригування №1 від 06.10.2025 до податкової накладної № 5 від 13.05.2024 на суму 268 569,60 грн, № 2 від 06.10.2025 до податкової накладної № 6 від 13.05.2024 на суму 393 192,00 грн, № 3 від 06.10.2025 до податкової накладної № 7 від 13.05.2024 на суму 160 137,60 грн, які позивач зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.44.1. ПК України помилкові податкові накладні та розрахунки коригування на виправлення помилки (обнуління помилкових податкових накладних) у декларації не відображаються, оскільки декларація складається тільки на основі реальних постачань, за якими є первинні документи.

Так, позивачем надані первинні документи у підтвердження вчиненого 23.04.2024 правочину із ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА», на виконання яких були складені сірні накладні.

26.02.2024 між позивачем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИГІДНА ПОКУПКА» (мережа мультимаркетів Аврора, ід.код 41130363, надалі Покупець), був укладений договір поставки №10098442/6620-ТС.

На виконання умов договору позивачем було сформовано та відвантажено у квітні 2024 року три партії товару виготовленої продукції та виписано податкові накладні від 23.04.2024 № 5 на суму 268 569,60 грн, №6 на суму 393 192,00 грн, № 7 на суму 160 137,60 грн.

На підтвердження реальності вказаного правочину позивачем також надано видаткові накладні № 0000005 від 23.04.2024, № 0000006 від 23.04.2024, № 0000007 від 23.04.2024, товарно-транспортні накладні до видаткових накладних № 0000005 від 23.04.2024, № 0000006 від 23.04.2024, № 0000007 від 23.04.2024, експрес накладною №1514,

ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» включив суму ПДВ за податковими зобов`язаннями за операціями по відвантаженню 23.04.2024 продукції до Податкової декларації за квітень 2024 року (по даті виникнення податкового зобов`язання 23.04.2024 ).

На виконання п.п. "б" п. 187.1 ст. 187 та п. 201.1 ст. 201 ПК України позивачем складено та відправлено на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних накладні №5 від 23.04.2024 за реєстраційним № ; №6 від 23.04.2024 за реєстраційним № ; №7 від 23.04.2024 за реєстраційним № .

Відсутність поставок від позивача на адресу ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» в травні 2024 року також підтверджується актом звіряння між ТОВ «АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ» та ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» від 16.10.2024, в якому відображена поставка на суму, відображену у помилкових накладних саме за квітень 2024 року та витягами з регістрів бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Вищевказані первинні документи оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Контролюючим органом також до суду не надано будь-яких заперечень щодо того, що всі податкові накладні, виписані вищевказаним контрагентом позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому до них не наведено жодних зауважень.

Як вже зазналось у відповідності пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Саме первинними документами підтверджується факт здійснення господарської діяльності в обсязі та з відповідною метою, що визначена договором.

Суд зазначає, що с сама по собі податкова накладна без інших первинних документів не може підтвердити факт здійснення господарської операції, оскільки визначальним для цілей оподаткування є реальний характер господарських операцій, підтверджений належними первинними документами.

Отже, сам по собі факт реєстрації податкових накладних не є достатньою підставою для висновку про виникнення податкових зобов`язань за відсутності фактичного постачання товару у відповідному податковому періоді.

Таким чином, донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 136983,20 грн за травень 2024 року за помилково складеними травневими податковими накладними №5,6,7 від 13.05.24 є безпідставним, а відтак і оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.08.2025 №0/38740/0415 та від 04.08.2025 №0/38737/0415 є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення приписів частини другої статті 77 КАС України, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами правомірність дій при винесенні податкових повідомлень-рішень від 04.08.2025 №0/38740/0415 та від 04.08.2025 №0/38737/0415.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

Так, як вбачається з матеріалів справи 19.10.2024 між позивачем та адвокатом Кравченко Іриною Леонідівною укладено договір № 241019 про надання правничої допомоги.

На підтвердження факту надання правничої допомоги у зв`язку з підготовкою та розглядом справи в суді адміністративної юрисдикції та обсягу наданих послуг долучено:

- додаткова угода від 24.11.2025;

- акт виконаних робіт (наданих послуг) до договору №241019/1 від 19.10.2024;

- платіжну інструкцію.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а звернув увагу на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі №826/8890/18.

Виходячи з вищеописаних обставин справи, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу та принципи обґрунтованості, співмірності й пропорційності судових витрат, дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача у сумі 8000,00 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" (вул. Полтавський Шлях, буд. 24, м. Харків, 61012, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2025 року №0/38740/0415, яке винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" про донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість зі штрафними санкціями у розмірі 129 671,30 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2025 року №0/38737/0415, яке винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" яким дозменшено від`ємне значення податку на додану вартість у розмірі 19 100,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" (вул. Полтавський Шлях, буд. 24, м. Харків, 61012, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) сплачену суму судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАТРОС-КОМПАНІ" (вул. Полтавський Шлях, буд. 24, м. Харків, 61012, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА