Справа № 320/1223/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Київ справа №320/1223/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 89 від 08.06.2022 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за підпунктом "а" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі з виключенням із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення);

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 на військовій службі старшим лейтенантом НОМЕР_3 окремого батальону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " сил територіальної оборони Збройних сил України з 21.06.2022 (дата виключення зі списків);

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивача, на його думку було протиправно звільнено під час перебування на стаціонарному лікуванні шляхом видання наказу від 08.06.2022 року, а також 20.06.2022 року було виключено зі списків особового складу.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ній. Зокрема, представник позивача обґрунтував поважність причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року замінено відповідача у справі в порядку правонаступництва.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив військову службу з 25.02.2022 по 21.06.2022 у Військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_5 від 12.02.2016 року)

Під час несення служби, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, лікарем військової частини НОМЕР_2 був направлений на лікування до клінічного санаторія " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ДПСУ де перебував з 04.06.2022 по 20.06.2022, що підтверджується перевідним епікризом.

У перевідному епікризі, в графі "рекомендовано", зазначено: "потребує лікування в спеціалізованому стаціонарі".

Наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 08 червня 2022 р. № 89 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "а" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі з виключенням із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення.

Наказом командування військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2022 №122 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх інших видів грошового забезпечення.

Також судом встановлено, що відповідно до витягу з директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році", та з метою удосконалення організаційно-штатних структур і складу Сил територіальної оборони Збройних Сил України у відповідності до обстановки, що склалася, вирішено: Командиру військової частини НОМЕР_6 : до 31 липня 2025 року переформувати: Командування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/635-01, військова частина НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/773-01, військова частина НОМЕР_8 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/774-01, військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/775-01, військова частина НОМЕР_9 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/776-01, військова частина НОМЕР_10 ( АДРЕСА_1 ), що утримується за штатом № 57/772-01, у військову частину НОМЕР_1 , утримувати за штатом № 58/184-01,..., зі зменшенням штатної чисельності на, дислокувати на попередніх фондах, підпорядкувати командиру військової частини НОМЕР_6 , умовне найменування - військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_11 .

Умовні найменування - військові частини НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_2 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 та ідентифікаційні коди - НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16 - анулювати.

Вважаючи оскаржувані накази протиправними позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 89 від 08.06.2022 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "а" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі з виключенням із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення.

Позивач на момент звільнення мав звання старший лейтенант та досяг 66 річного віку.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII) військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад.

Згідно зазначеної частини 2 статті 5 Закону № 2232-XII звання позивача віднесено до молодшого офіцерського складу.

У відповідності до пункту 7 частини 1 статті 22 Закону № 2232-XII, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб:

рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років;

вищого офіцерського складу - до 65 років.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач досяг граничного віку передбаченого для молодшого офіцерського складу відповідач обґрунтовано прийняв оскаржувані накази про звільнення позивача з військової служби у відставку за підпунктом за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі з виключенням із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення.

Стосовно доводів позивача про недотримання відповідачем гарантій, установлених частиною третьою статті 40 КЗпП України, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, військова служба позивача була припинена наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 89 від 08.06.2022 - з 08.06.2022 року.

У контексті викладеного судом встановлено, що в період з 04.06.2022 по 20.06.2022 року позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії "Аркадія" ДПСУ.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли у сфері проходження військової служби, яка є видом публічної служби особливого характеру та регулюється спеціальним законодавством.

Відповідно до загальновизнаного принципу права lex specialis derogat legi generali, у разі колізії між нормами загального та спеціального законодавства застосуванню підлягають норми спеціального регулювання. З огляду на це, положення законодавства про працю щодо гарантій неможливості звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності не можуть бути застосовані до правовідносин, пов`язаних із проходженням військової служби, у частині, що суперечить спеціальним нормам.

Судом встановлено, що позивач досяг граничного віку перебування на військовій службі 08.06.2022. Досягнення такого віку відповідно до вимог спеціального законодавства є самостійною, об`єктивною та імперативною підставою для звільнення, яка не залежить від розсуду суб`єкта владних повноважень та не пов`язується з поведінкою чи волевиявленням військовослужбовця.

Правова природа зазначеної підстави звільнення істотно відрізняється від звільнення з ініціативи роботодавця у розумінні трудового законодавства, оскільки у цьому випадку припинення служби обумовлене настанням визначеного законом юридичного факту, з яким закон пов`язує обов`язок припинення відповідних правовідносин.

Перебування позивача у період з 04.06.2022 по 20.06.2022 на лікарняному свідчить про тимчасову непрацездатність, однак не змінює правової природи підстави звільнення та не усуває обов`язку уповноваженого органу припинити проходження військової служби у зв`язку з досягненням граничного віку. Зазначені обставини також не створюють правових підстав для відтермінування такого звільнення, оскільки інше призвело б до фактичного продовження проходження служби всупереч імперативним приписам закону.

Як убачається з матеріалів справи, наказ про звільнення позивача видано 08.06.2022, тобто безпосередньо після настання юридичного факту, з яким закон пов`язує обов`язок звільнення. Таким чином, відповідач діяв своєчасно, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.

Суд також враховує підхід, сформований у практиці Верховного Суду, відповідно до якого у справах, пов`язаних із проходженням публічної служби, пріоритет підлягає спеціальному правовому регулюванню, а гарантії трудового законодавства застосовуються лише у частині, що не суперечить суті таких правовідносин.

За наведених обставин суд доходить висновку, що перебування позивача на лікарняному не впливає на правомірність його звільнення у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі, а підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним відсутні.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

При прийнятті рішення суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі "Перес проти Франції" ("Perez v. France", заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі "Артіко проти Італії" (Artico v. Italy), пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно "заслухані", тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі "Ван де Хурк проти Нідерландів" (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі "Пелекі проти Греції" (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як "довільне" з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до "заперечення справедливості" (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, таким чином підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панченко Н.Д.