Справа № 320/33746/25
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Київ № 320/33746/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу під час мобілізації 22 липня 2024 року ОСОБА_2 .

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначає, що 22.07.2024 його було затримано працівниками відповідача , поставлено на військовий облік та призвано на військову службу, що на думку позивача є протиправним, оскільки він не підлягає такому призову відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як працівник науково-педагогічного закладу освіти з навантаженням 25 годин.

Ухвалою від 21.07.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому той зазначає, що 22.07.2024 року під час перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що позивач ОСОБА_1 відноситься до категорії військовозобов`язаних, будь яких відомостей та документів, які б підтверджували наявність у нього права на відстрочку від призову під час мобілізації вищезазначений громадянин представникам ІНФОРМАЦІЯ_3 не надавав. Відповідач вказує, що керуючись абзацом 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23.02.2022 року(зі змінами), позивач скерований на проходження медичного огляду військово-лікарської комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті проходження якої ОСОБА_1 було визнано придатним до військової служби під час мобілізації та відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.07.2024 року призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 . У відзиві також акцентував увагу суду на тому, що позивач під час призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_4 документи, які б свідчили про наявність в нього права на відстрочку не подавав; під час перевірки інформації про військово-облікові дані ОСОБА_1 через АІТС «ОБЕРІГ» встановлено, що позивач відстрочки від призову на військову службу позивачем не оформлена. Відтак вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову.

Від представника третьої особи - Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких той зазначив, що видаючи наказ про зарахування позивача до списків особового складу військова частина НОМЕР_1 , виходила з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 територіальним центром комплектування та соціальної підтримки здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/ відсутності законних підстав, звільняючих ОСОБА_1 від призову на військову службу. Зазначає, що також відсутні правові підстави і для виключення позивача зі списків особового складу, оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави як виключення як за рішенням суду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є військовозобов`язаним, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 18.07.2023.

Як убачається із вказаного тимчасового посвідчення, 18.07.2023 ОСОБА_1 пройдено військово-лікарську комісію , визнано придатним до військової служби та взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до наказу від 28.11.2022 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ Ступенів № 195 ім. В.І. Кудряшова м. Києва асистентом вчителя за строковою трудовою угодою з 05.12.2022 по 26.06.2023 з навантаженням 25 годин.

Згідно наказу від 27.05.2024 № 175 дію трудової угоди продовжено по 26.06.2025 з повним навантаженням.

22.07.2024 року на КРП «Атаки» в адміністративних межах с. Атаки Хотинської територіальної громади Дністровського району, під час перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що позивач ОСОБА_1 відноситься до категорії військовозобов`язаних.

ОСОБА_1 був скерований на проходження медичного огляду військово-лікарської комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті проходження якої ОСОБА_1 було визнано придатним до військової служби під час мобілізації.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.07.2024 року ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) № 212 від 24.07.2024 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу, постановлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта.

Вважаючи такі дії відповідача щодо призову на військову службу під час мобілізації протиправними, оскільки не підлягає такому на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як працівник науково-педагогічної сфери з повним навантаженням (1 ставка), позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Слід звернути увагу на те, що предметом спору є правомірність дій ОСОБА_1 щодо призову його на військову службу.

Частина перша статті 39 Закону № 2232-XI встановлює, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Абзац 4 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII установлено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абзацу 1 частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-XII передбачає, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23.02.2022 року (зі змінами), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незалежно від місця перебування громадян на військовому обліку.

Приписами підпункту 8 пункту 1 Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року (зі змінами) визначено, що військовозобов`язані повинні надавати зазначеним органам (територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки) документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації».

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що до/ або під час проведення мобілізаційних процедур позивач надавав документи для підтвердження наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, суд критично оцінює твердження позивача про те, що він не письмову заяву про отримання ним відстрочки від призову він не подавав, у зв`язку із великим навантаженням відділу РТЦК та СП та великими чергами, суд оцінює критично, оскільки право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним, шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним ТЦК СП). При цьому, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Відповідно до частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема, щодо своєчасного повідомлення органу про актуальну місце праці й посаду тощо.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, статтею 23 Закону № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. У разі, якщо позивач мав право на відстрочку від призову, позовна заява не містить доказів, що ним така відстрочка ним оформлялася, що і не заперечується самим позивачем.

При цьому, суд погоджується із доводами відповідача та поясненнями третьої особи, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання дій відповідача щодо призову протиправними не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Аналогічно, наявність права на відстрочку, також не впливає на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову позивача на військову службу, проте, позивач не позбавлений права за наявності відповідних підстав, що визначені у Законі, звернутись до командира військової частини з відповідним рапортом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними в частині призову на військову службу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.