Справа № 640/37608/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.04.2021 № на суму 40 800, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/1438/21 передано на розгляд Запорізькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 прийнято до провадження справу № 640/37608/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 (з урахуванням ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2025 про виправлення описки) позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами га доповненнями) (далі ПКУ), на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.03.2021 №2022-п «Про проведення фактичних перевірок» та направлень від 17.03.2021 №4804/26-15-07-07-01, №4713/26-15-07-07-01, від 17.03.2021 №4805/26-15-07-06-03 проведено фактичну перевірку павільйону ФОП ОСОБА_1 , якою встановлено порушення:

- ст.11, ст. 15, ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями (далі - Закон №481), в частині реалізації алкогольних напоїв в заборонений час їх реалізації, реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка та реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі;

- п. 1, п.2, п.11 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зі змінами і доповненнями (далі - Закон №265), а саме: не використання РРО при проведенні розрахунків та проведення розрахункових операції через РРО без використання режиму програмування по найменуванню товару;

- ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України із змінами та доповненнями, в частині допуску до роботи продавця ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин відповідно діючого законодавства України.

За результатом проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 26.03.2021 (бланк №000535) реєстраційний №0651/26/15/07/.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті фактичної перевірки від 26.03.2021 (бланк №000535) реєстраційний №0651/26/15/07/, позивачем подано заперечення на акт фактичної перевірки листом від 01.04.2021 №01.04/1 (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 02.04.2021 №41142/6).

ГУ ДПС у м. Києві листом від 05.04.2021 №36635/6/26-15-07-07-01-13 повідомлено позивача що, з урахуванням Закону України від 17.03.2020 № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)» розгляд заперечення на акт фактичної перевірки від 26.03.2021 (бланк №000535) реєстраційний №0651/26/15/07/ відбудеться в оnlinе-режимі (з використанням відео-зв`язку «Skype»: DPS_ Audit).

Розгляд заперечення на акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відбувся о 11 год. 30 хв. 13.04.2021 року в приміщенні ГУ ДПС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Смілянська, буд. 6. ФОН ОСОБА_3 на зв`язок в оnlinе -режимі (з використанням відео-зв`язку «Skype»: DPS_ Audit) не виходив.

Рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 14.04.2021 висновки акта перевірки від 26.03.2021 (бланк №000535) реєстраційний №0651/26/15/07/ залишені без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення від 15.04.2021 №, яким до позивача на підставі п.54.3.3, п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та згідно статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосована штрафна (фінансова) санкція у розмірі 40 800,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що контролюючим органом не доведено наявності в діях позивача порушень вимог законодавства, за які до нього застосовано фінансові санкції, оскільки реалізація вина у пакуванні типу «Bag in box» здійснювалась на розлив, а тому пошкодження марки акцизного податку відбулося під час відкриття упаковки та не свідчить про реалізацію немаркованої продукції; при цьому позивач мав чинну ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, що надає право на продаж сидру без отримання окремої ліцензії, а висновки контролюючого органу щодо реалізації сидру без ліцензії не підтверджені належними доказами, зокрема через відсутність дослідження належності реалізованого напою до відповідної товарної категорії; крім того, обставини реалізації алкогольних напоїв у заборонений час, на які посилається відповідач, зафіксовані щодо подій, що відбулися поза межами періоду фактичної перевірки, а фіскальні чеки, на які посилався відповідач, у матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим відповідач не довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, що зумовило висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, оскільки під час проведення фактичної перевірки встановлено порушення позивачем вимог законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв та застосування реєстраторів розрахункових операцій, зокрема реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, реалізацію сидру без відповідної ліцензії, здійснення продажу алкогольних напоїв у заборонений час, проведення розрахункових операцій без застосування РРО та без використання режиму програмування товарів за кодом УКТ ЗЕД, а також допуск працівника до роботи без належного оформлення трудових відносин, що підтверджується актом фактичної перевірки та іншими матеріалами перевірки, які суд першої інстанції неправильно оцінив або безпідставно не взяв до уваги.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно із ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за №481/95-BP від 19.12.1995 (далі - Закон №481/95-BP) встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; чи тютюнових виробів або з підробленими марками акцизного податку, - 200 % вартості товару, але не менше 17 000 грн.

За правилами ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95-BP алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

У відповідності до пп.14.1.107 п.14.1 ст.14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів врегульовано положеннями ст. 226 ПК України.

За змістом цієї статті, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару. Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5% об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5% об`ємних одиниць не здійснюється.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого КМ України.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються КМ України.

На виконання вимог ст. 226 ПК України постановою КМ України за №1251 від 27.12.2010 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Положення).

У відповідності до п.21-22 Положення №1251 для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання.

Отже, усі алкогольні напої маркуються марками акцизного податку у такий спосіб, щоб під час відкупорювання (розкривання) марки акцизного податку розривались (пошкоджувались).

За правилами п. 226.11 ст. 226 ПК України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Згідно з п. 228.9 ст. 228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Аналізуючи вищевказане, вбачається, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі розповсюджується на невідкорковані пляшки/упаковки, а технологія маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку передбачає розривання марки акцизного податку під час відкупорювання (розкривання) товару. Застереження щодо обов`язку у суб`єкта господарювання зберігати непошкодженими марки алкогольних виробів, що реалізується на розлив, чинне законодавство не містить.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач на час фактичної перевірки мав діючу ліцензію № 2000585 від 05.11.2020 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) за місцем торгівлі: м. Київ, вул. Декабристів, буд. 2 А (павільйон №82).

Згідно до ст. 1 Закону України №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході перевірки встановлено, що в реалізації магазину знаходилось вино ординарне столове напівсолодке «Міробелія Гранд» ємкістю 10л., вартістю 640,90 грн. без марки акцизного податку маркованого у відповідності до постанови КМ Укрїни від 27.12.2010 №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних і тютюнових виробів» (далі - Постанова № 1251).

Вино ординарне столове виноградне напівсолодке біле «Мірабелія Гранд» ТМ «TIZIAN0». ємністю 10 л. постачалось позивачу ТОВ «Амбасадор Трейд», форма пакування виробника: упаковка типу «Bag in box» Юл.

Вино ординарне столове виноградне напівсолодке біле «Мірабелія Гранд» ТМ «TIZIANO» реалізовувалось позивачем на розлив, що не заперечується відповідачем та зазначено в самому Акті фактичної перевірки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 226.1 статті 226 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Тобто, технологія маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку має передбачати розривання марки під час відкупорювання (розкривання) товару, що обумовлює автоматичне псування такої марки акцизного податку.

Марка акцизного податку на упаковці «Bag in box» вищезазначеного вина наклеєна виробником на крані. Відкрити кран неможливо без пошкодження (відривання) марки акцизного податку.

За правилами пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Таким чином, вимоги щодо зберігання та реалізації алкогольних напоїв лише за умови наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі розповсюджуються на невідкорковані підакцизні товари. Натомість у разі реалізації в закладах алкогольних напоїв на розлив законодавець не вимагає наявності марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі, а також не покладає на суб`єктів підприємницької діяльності обов`язку зберігати розірвані марки акцизного податку після відкупорювання (розкривання) товару.

Аналогічні положення містяться у п. 20 Положення про виготовлення зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251.

При цьому, Закон України №481/95-ВР та Положення №1251 не покладає на нього обов`язку зберігати пошкоджені марки акцизного податку після відкупорювання (розкривання) товару, адже очевидно, що у силу мети маркування і технології наклеювання марок акцизного податку, відкривання відповідної пляшки або іншої тари для реалізації алкогольних напоїв на розлив виключає збереження марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що підакцизні товари, які підлягають маркуванню, у випадку пошкодження наклеєних на них марок не можуть вважатися такими, що немарковані, оскільки п. 226.9 ПК України не передбачає таких випадків. Також не можна вважати таку продукцію як таку, на якій немає марок акцизного податку, оскільки пошкодження фактично означає, що продукція була маркованою. За приписами ч. 2 ст. 17 Закону № 481, відповідальність передбачена у випадку наявності підакцизних товарів «без марок акцизного податку».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що реалізація вина виноградного столового «Мірабелія Гранд» ТМ «TIZIANO», ємністю 10 л, здійснювалась на розлив, у зв`язку з чим марка акцизного додатку була пошкоджена під час відкриття, а також беручи до уваги, що останній має відповідну ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, та приймаючи до уваги той факт, що пакувальником товару марка акцизного податку з метою її розірвання у випадку відкриття наклеюється виключно на кран пакету, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що нарахування відповідачем штрафної санкції за порушення ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за №481/95-BP у розмірі 17 000,00 грн. є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суду по справі №810/4088/16 від 29 липня 2020 року, №814/3690/15 від 27 лютого 2018 року.

Отже, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що продаж вина у пакуванні «Bag in box» відбувався без маркування, оскільки встановлено, що пошкодження марок акцизного податку сталося під час відкриття упаковки і не підпадає під ознаки порушення законодавства, а надані матеріали не підтверджують фактичної реалізації немаркованої продукції.

Щодо порушення позивачем ст. 15 Закону №481, а саме: реалізація сидру «Фраголіно» без отримання відповідної ліцензії, за що передбачена фінансова санкція у розмірі 17000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення позивачем норм ст. 15 Закону № 481, а саме позивачем було отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом). Проте, не зважаючи на дану обставину суб`єктом господарювання реалізуються алкогольні напої сидр без отримання відповідних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, в тому числі сидру.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з підпунктом 19-1.1.13 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) серед функцій, які здійснюють контролюючі органи, встановлено здійснення ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом.

Положеннями статті 15 Закону №481/95-ВР регламентовано, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мають право продавати сидр та перрі (без додання спирту) без отримання окремої ліцензії на право роздрібної торгівлі цими алкогольними напоями.

Згідно ст.1 Закону № 481/95-ВР, слабоалкогольні напої - алкогольні напої з вмістом етилового спирту від 0,5 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць та екстрактивних речовин не більш як 14,0 г на 100 куб. см, виготовлені на основі водно-спиртової суміші з використанням інгредієнтів, напівфабрикатів та консервантів, насичені чи ненасичені діоксидом вуглецю; пиво - це насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі пивом.

Доводи відповідача зводяться до того, що позивач реалізовував сидр.

За загальним визначенням сидр - це слабоалкогольний напій, отриманий при бродінні яблуневого соку насиченого киснем.

Згідно з Українського класифікатора товарів, сидр відноситься до категорії 2206 00 31 00 - інші зброджені напої (наприклад, сидр, перрі (грушевий напій), напій медовий); суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, в іншому місці не зазначені: інші: ігристі: сидр і перрі.

З матеріалів справи встановлено, що з офіційного сайту Державної податкової служби України «Електронний кабінет платника податків», за даними якого через РРО № пройшов фіскальний чек №0004 від 26.03.2021 о 16:24 з наступними позиціями: «Пляшка 1л„ кришка. Ель зливний Фраголіно л.».

Крім того, в акті фактичної перевірки №000535 від 26.03.2021 року на 3 сторінці у передостанньому абзаці посадові особи відповідача зазначили, що за фіскальним чеком №0004 від 26.03.2021 о 16:24 було реалізовано «Ель розливний «Фраголіно» по ціні 29,90 гривень за 1 л., а вже в наступному (останньому) абзаці ця ж позиція товару зазначається, як «сидр».

Однак, контролюючим органом не здійснювалось дослідження питання щодо віднесення напою «ель» до товарної категорії 2206 00 31 00, до якої належить сидр.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що висновки фактичної перевірки, зафіксовані в акті перевірки про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не підтверджені належним чином.

Таким чином, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про продаж сидру без ліцензії, оскільки наявна ліцензія покриває відповідний вид продукції, а матеріали справи не містять доказів здійснення реалізації поза межами дії ліцензії.

Крім того, перевіркою ГУ ДПС у м. Києві встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями в час доби, реалізація яких обмежена шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 годин у відповідності до вимог п. 1 рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 27.09.2018 № 1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві», а саме: відповідно підсистеми «Податковий блок» інформаційних ресурсів ДПС України та фіскальних чеків від 06.01.2021 позивачем з 23:45 по 23:49 здійснювалась реалізація пива «Бланш» та пива «Дойч Холфен», фіскальних чеків від 07.01.2021 позивачем з 23:23 по 23:48 здійснювалась реалізація пива «Бланш» та пива «Дойч Холфен».

Приписами частини 9 статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

27.09.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві», відповідно до п. 1 якого суб`єктам господарювання, які зареєстровані в установленому порядку, та суб`єктам господарювання, які мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриману згідно з вимогами законодавства України, обмежити торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими в м. Києві у стаціонарних об`єктах торгівлі, малих архітектурних формах та тимчасових спорудах торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, окрім закладів ресторанного господарства (кафе, бари, заклади громадського харчування, ресторани тощо) на території м. Києва шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 години.

Рішення № 1529/5593, яке містить обмеження щодо продажу алкогольних напоїв в певний час, офіційно оприлюднене в газеті Київської міської ради «Хрещатик» №115, а тому є таким, що доведене до відома населення та набрало законної сили з 24.10.2018.

Тобто, у разі реалізації суб`єктом господарювання алкогольних напоїв, які вказані вище, у період з 23:00 до 10:00 години на території міста Києва останній підлягає до притягнення до відповідності у розрізі положень частини другої статті 17 Закону № 481.

Частиною другою статті 17 Закону № 481 передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19 вказав на те, що акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Колегія суддів звертає увагу, що фактична перевірка позивача проводилась в період з 18.03.2021 по 26.03.2021, проте в акті зафіксовані обставини подій, які відбулись 06.01.2021 та 07.01.2021.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку такий акт не може розглядатись як доказ виявлених під час фактичної перевірки порушень і, відповідно, підставою для притягнення позивача до відповідальності на підставі статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті фактичної перевірки контролюючий орган зазначає про те, що порушення підтверджується фіскальними чеками, які, у свою чергу відсутні в матеріалах справи.

Таким чином, відповідач в акті фактичної перевірки не надав доказів в розумінні КАС України фактів реалізації позивачем алкогольних напоїв в заборонений час доби.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про здійснення позивачем розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій та без використання режиму програмування товарів за кодом УКТ ЗЕД, а також про допуск працівника до роботи без належного оформлення трудових відносин, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на припущеннях контролюючого органу та не підтверджені належними доказами у розумінні статей 72- 74 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу висновку про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем Закону № 481/95-ВР, у той час коли, матеріали справи вказують на його відсутність як такого, що, у свою чергу зумовлює висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.