Справа № 182/3657/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2026 року м. Дніпросправа № 182/3657/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №182/3657/25 (головуючий суддя першої інстанції Кобеляцька-Шаховал І.О.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Євдахи Едуарда Олексійовича; Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.06.2025 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Євдахи Е.О.; Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА 04764193 від 19 травня 2025 року за ст.122 ч.4 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. 00 коп., справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА 04764193 від 19 травня 2025 року, відносно ОСОБА_1 за ст.122 ч.4 кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп..

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та є наслідком неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем надано докази перевищення швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача, а саме фото та відеозапис з приладу TruCAM, яким безпосередньо здійснювалася фіксація. На наданих до суду доказах ідентифіковано транспортний засіб, час та місце правопорушення.

Позивач та інший відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У період з 18.03.2026 року по 20.03.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному. 26.03.2026 року та 27.03.2026 року судді-члени колегії Білак С.В. та Чабаненко С.В. перебували у відпустці.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку ст. 286, 311 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2025 року о 15.19 годині, поліцейським інспектором 2 батальйону 2 роти УПП Дніпропетровської області старшим лейтенантом поліції Євдахою Е.О. відносно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4581481, згідно якої позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП України (а.с.13, 18).

Згідно тексту постанови, позивач в с.Братське по вул.Садовій, керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 104 км/год, в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50км/год», перевищив встановлене обмеження швидкості на 54 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху; замірювання швидкості руху зазначеного транспортного засобу під керуванням позивача здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCam № 000582.

Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн..

Вважаючи постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог зазначив, що окрім постанови, яка була надана стороною позивача, а також викладених пояснень у відзиві на позовну заяву, які полягають у трактуванні вимог закону, будь-які інші докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України вказані Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і четверта статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год..

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 25.04.2025 о 15:19 у селі Братське, вул. Садова, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку 3.29, рухався зі швидкістю 104 км/год, чим на 54 км/год перевищив встановлене обмеження швидкості, чим порушив п.12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Швидкість була зафіксована приладом TRUCAM 0582 (а.с.13, 18).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, апеляційний суд, зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається останній, не спростовано доводів позивача та не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Пункт 7 оскаржуваної постанови не містить посилання на докази, на підставі яких було встановлено обставини справи та наявність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Надані відповідачем до матеріалів справи фото- та відеодокази, які, на думку відповідача, є належними та допустимим доказами, що підтверджують факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення до уваги не приймаються, оскільки такі докази не були покладені в основу оскаржуваного рішення (постанови ЕНА №4764193).

Згідно із частиною 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність винесення постанови серія ЕНА №4764193 від 19.05.2025 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відповідності до положень ст.317 КАС України змінити рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновків суду,

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 286, 272, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №182/3657/25 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №182/3657/25 змінити в частині обґрунтування висновків суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко