Справа № 338/21/26
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. справа № 338/21/26

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення за № 9001-25-2 від 24.11.2025, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Богородчанський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення за № 9001-25-2 від 24.11.2025 та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням за № 9001-25-2 від 24.11.2025 відповідач протиправно відмовив у призначенні позивачу житлової субсидії з тих підстав, що сукупний середньомісячний дохід домогосподарства забезпечує можливість сплати послуг ЖКП та СГТП самостійно. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права, тому просить суд визнати його протиправним та скасувати, а також зобов`язати відповідача призначити житлову субсидію відповідно до поданої заяви.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.01.2026 дану справу № 338/21/26 направлено за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

02.02.2026 справа № 338/21/26 супровідним листом Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2026 за № 338/21/26/956/2026 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

25.02.2026 представником позивача зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто згідно поданої, в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (підсистема "Електронний суд") з використанням електронного підпису, уточненої позовної заяви від 25.02.2026, разом з доказами надсилання її копії та копій доданих документів відповідачу до електронного кабінету.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.03.2026. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з тих підстав, що вирішуючи питання про надання житлової субсидії, управління керувалось одержаною інформацією з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про доходи осіб, які входять до складу сім`ї позивача за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 сукупний дохід сім`ї становить 166588, 56 грн. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

Рішенням за № 9001-25-2 від 24.11.2025 Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області відмовив ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії з тих підстав, що сукупний середньомісячний дохід домогосподарства забезпечує можливість сплати послуг ЖКП та СГТП самостійно (а.с.9).

На звернення позивача щодо непризначення житлової субсидії, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 31.12.2025 повідомило про те, що вирішуючи питання про надання житлової субсидії, управління керувалось одержаною інформацією з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про доходи осіб, які входять до складу сім`ї позивача за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 сукупний дохід сім`ї становить 166588, 56 грн (а.с.13).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. До державних соціальних нормативів, зокрема, належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від отримуваного доходу.

Умови призначення та порядок надання житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 21.10.1995 №848 (далі - Положення №848).

Відповідно до п.п.3- 5 Положення №848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія.

Право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії".

Пунктами 22, 24 Положення №848 визначено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку). Житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.

Відповідно до п. 30 Положення № 848, для розрахунку житлової субсидії враховуються нараховані доходи членів домогосподарства, членів сім`ї особи із складу домогосподарства, зазначених у пунктах 24-28 цього Положення, які досягли 14-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються такі доходи.

Згідно п. 35 Положення, для розрахунку житлової субсидії середньомісячний сукупний дохід осіб, зазначених у пунктах 24, 25, 27 і 28 цього Положення, враховується:

за III і IV квартали попереднього календарного року - у разі, коли житлова субсидія призначається з початку неопалювального сезону;

за I і II квартали поточного календарного року - у разі, коли житлова субсидія призначається з початку опалювального сезону;

за два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням житлової субсидії, - у разі, коли житлова субсидія призначається не з початку опалювального (неопалювального) сезону.

Пунктом 43 Положення №848 визначено, що для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або тимчасовим посвідченням громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортним документом іноземця або документом, що посвідчує особу без громадянства, посвідкою на постійне/тимчасове проживання, посвідченням біженця або іншим документом, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), подає:

заяву;

декларацію;

довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом уповноваженого органу у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності);

договір наймання (оренди) житла (у разі наявності);

рішення суду ( в разі наявності);

інші документи, які не передбачені цим пунктом, але відповідно до цього Положення необхідні для розгляду питання по суті (у разі потреби).

Відповідно до п. 48 Положення № 848 під час прийому документів для призначення житлової субсидії забороняється вимагати від громадян документи, подання яких не передбачено цим Положенням.

Судом встановлено, що відповідачем при обрахунку розміру субсидії було враховано мінімальну заробітну плату колишньої дружини позивача та визначено середньомісячний сукупний дохід домогосподарства позивача в сумі - 13882,38 грн.

Позивач є особою з інвалідністю І групи з дитинства, не мав інших доходів, крім пенсії, а колишня дружина позивача не мала інших доходів, крім державної соціальної допомоги як малозабезпеченим сім`ям.

Згідно п.36 Положення №848 розрахунок середньомісячного доходу для осіб, які отримували хоча б один з таких видів доходу, як стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, здійснюється шляхом ділення загальної суми сукупного доходу за період, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, на кількість місяців, у яких його отримано.

Отже, розрахунок суми житлової субсидії повинен був здійснюватися відповідно до приписів п.36 Положення №848, а саме повинні враховуватися доходи колишньої дружини у вигляді державної соціальної допомоги як малозабезпеченим сім`ям.

Однак, розрахунок суми субсидії домогосподарству позивача був безпідставно проведений згідно п.п. 3 п.14 Положення № 848 без урахування норм п. 36 Положення №848, що призвело до позбавлення позивача права на житлову субсидію.

Відповідачем не доведений факт отримання позивачем чи його колишньою дружиною будь-яких доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування (відповідач правом на подачу відзиву не скористався).

Отже, відповідно до п. 50 Положення №848, відповідач із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, повинен та міг встановити факт того, що колишня дружина позивача не отримує заробітну плату та є непрацюючою особою.

Таким чином, відповідач в порушення п.50 Положення не врахував відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо колишньої дружини позивача, що призвело до позбавлення домогосподарства позивача житлової субсидії.

Суд звертає увагу, що визначення конкретної суми середньомісячного сукупного доходу домогосподарства при обрахунку нарахування субсидії належить до дискреційних повноважень відповідача, відтак з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що належним способом захисту є визнання протиправним рішення відповідача за № 9001-25-2 від 24.11.2025 в частині розрахунку розміру житлової субсидії на домогосподарство (будинок), яке розташоване за адресою: 77740, с. Луквиця, вул. Паращука, 7.

Як наслідок, слід; зобов`язати відповідача повторно розглянути питання про призначення позивачу житлової субсидії, з урахуванням висновків суду.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування рішення за № 9001-25-2 від 24.11.2025, зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення за № 9001-25-2 від 24.11.2025 в частині розрахунку розміру житлової субсидії на домогосподарство (будинок) ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) житлової субсидії згідно заяви від 08.10.2025, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.