Справа № 260/6435/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 рокуЛьвівСправа №260/6435/25 пров. №А/857/54064/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Заверухи О.Б.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (головуюча суддя: Плеханова З.Б., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОТЕСТАС» до Державної податкової служби України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОТЕСТАС», 12.08.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр «Про відмову у видачі ліцензії», яке прийняте Державною податковою службою України;

- зобов`язати Державну податкову службу України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Потестас» ліцензію на право виробництва тютюнових виробів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що товариством дотримано всіх умов подання звернення до контролюючого органу із заявою про видачу ліцензії на виробництво тютюнових виробів, однак за результатами розгляду поданої заяви та доданих до неї документів Державна податкова служба України прийняла рішення від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр «Про відмову у видачі ліцензії», яким відмовила позивачу у видачі ліцензії на виробництво тютюнових виробів з підстав недотримання вимог пункту 5 частини 1 ст. 45 Закону № 3817, а саме - неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначеними цим законом.

На переконання позивача, у спірній ситуацій відповідач заявив позивачу вимогу про надання додаткового документа, який не передбачений узаконеними правилами, що регламентують звернення до органу ліцензування із заявою про видачу ліцензії на виготовлення тютюнових виробів, і цей додатковий документ повинен був замінити належний доказ (Договір оренди, позички тощо), який передбачений законом, як документ, що підтверджує право користування об`єктами нерухомого майна, що використовуються для виробництва тютюнових виробів, як це передбачено п. 4 п. п. 1 ст. 43 Закону № 3817.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що підприємством не надано документи, що підтверджують право власності на частину орендованого приміщення, що свідчить про правомірність рішення від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр «Про відмову у видачі ліцензії», яке прийняте Державною податковою службою України.

Позивач, 23.01.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОТЕСТАС» звернулося до ДПС України із заявою від 11 липня 2025 року щодо видачі ліцензій на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, з метою одержання ліцензії на право ферментації тютюнової сировини.

До вказаної заяви позивачем було подано:

- договір оренди нежитлового приміщення № 2 від 01.12.2022;

- акти прийому передачі договору оренди нежитлового приміщення № 2;

- договір оренди обладнання з додатками № 5 від 26.04.2023;

- договір оренди обладнання № 2 від 17.02.2020;

- додатки до договору оренди обладнання № 2 від 17.02.2020;

- договір оренди обладнання № 3 від 17.02.2020 витяги з єдиного реєстру обладнання станом на 10.07.2025;

- платіжні інструкції № 6961936 та № 6961938 від 04.04.2025;

- договір оренди обладнання з додатками № 18/01 від 18.01.2024;

- свідоцтво про відповідність систем вимірювань № 02-0027-2023 від 17.03.2023;

- договір оренди обладнання з додатками № 12/08 від 18.08.2024;

- атестат виробництва № UA.Т.027-25 від 12.05.2025;

- звіт за формою 20-ОПП (виробнича ділянка) № від 01.07.2025;

- довідка про систему відеоспостереження та схема б/н від 01.07.2025;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 316155609 від 28.11.2022;

- витяг з Державного реєстру речових прав № 407948571 від 13.12.2024.

Однак, рішенням Державної податкової служби України від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр позивачу відмовлено у наданні ліцензії, оскільки підприємством не надано документи, що підтверджують право власності на частину орендованого приміщення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для відмови у наданні ліцензії, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 45 Закону № 3817, а саме неподання разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідної діяльності документів (атестату виробництва) не виявлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-ІХ від 18.06.2024 (далі Закон № 3817-ІХ).

Відповідно до частини першої статті 41 Закону № 3817-ІХ органами ліцензування є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику; 2) територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Пунктом 7.2 статті 41 Закону № 3817-ІХ визначено вид ліцензії: на право ферментації тютюнової сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 41 Закону № 3817-ІХ ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини надаються та їхня дія припиняється органом ліцензування - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до частини сьомої статті 42 закону № 3817-ІХ ліцензія на право ферментації тютюнової сировини надається суб`єкту господарювання, що здійснює ферментацію власно вирощеної або придбаної тютюнової сировини, за умови наявності у нього на праві власності або іншому праві користування об`єкта нерухомого майна/приміщення та обладнання, що забезпечують повний технологічний цикл ферментації тютюнової сировини.

Частиною восьмою статті 42 Закону № 3817-ІХ передбачено, що ліцензія на право ферментації тютюнової сировини надається суб`єкту господарювання, що здійснює ферментацію тютюнової сировини, незалежно від наявності у нього ліцензії на право вирощування тютюну або на право виробництва тютюнових виробів.

Суб`єкт господарювання, подаючи заяву про отримання ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, на право ферментації тютюнової сировини, підтверджує наявність у нього на дату подання такої заяви відповідної матеріально-технічної бази, що забезпечує повний цикл виробництва зазначених у заяві товарів (продукції) (частина одинадцята статті 42 Закону № 3817-ІХ).

Згідно з частиною першою статті 43 Закону № 3817-ІХ ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається органом ліцензування шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Для отримання ліцензії суб`єкт господарювання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у паперовій або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України (частина друга статті 43 Закону № 3817-ІХ).

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 3817-ІХ до заяви про отримання ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв (крім малих виробництв дистилятів, малих виробництв виноробної продукції, малих виробництв пива), тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини додаються:

1) копія документа, що засвідчує право власності або право користування об`єктами/об`єктом нерухомого майна (його частиною)/приміщеннями/приміщенням (його частиною), що використовуються для виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, для ферментації тютюнової сировини;

2) перелік технологічного обладнання, що перебуває у власності суб`єкта господарювання, або копії документів, що підтверджують право користування суб`єкта господарювання технологічним обладнанням, що забезпечує повний технологічний цикл виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, ферментації тютюнової сировини;

3) копія договору з лабораторією (у разі відсутності власної лабораторії) - для ліцензій на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах;

4) копія документа, що підтверджує право користування земельною ділянкою, на якій вирощується тютюн/здійснюється ферментація тютюнової сировини, із зазначенням кадастрового номера такої земельної ділянки - для ліцензій на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини;

5) атестат виробництва - для ліцензій на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв (крім малих виробництв дистилятів, малих виробництв виноробної продукції, малих виробництв пива), тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, на право ферментації тютюнової сировини.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 3817-ІХ підставами для прийняття органом ліцензування рішення про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є:

1) відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про заявника (крім іноземних суб`єктів господарської діяльності, які діють через свої зареєстровані постійні представництва, та осіб, які ведуть облік результатів діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи) або наявність відомостей про державну реєстрацію його припинення;

2) відсутність обов`язкової реєстрації або взяття на облік суб`єкта господарювання у податкових органах, або відсутність повідомлення суб`єкта господарювання про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, через які здійснюватиметься відповідний вид ліцензійної діяльності, відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України;

3) відсутність відомостей про державну реєстрацію (легалізацію, акредитацію чи засвідчення факту створення в інший спосіб) постійного представництва іноземного суб`єкта господарської діяльності та/або про взяття його на облік у контролюючому органі;

4) подання заяви про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності не за встановленою формою або з порушенням порядку її подання;

5) неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначених цим Законом;

6) підписання заяви про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності особою, яка не має на це повноважень;

7) виявлення розбіжностей у відомостях, наведених у заяві про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі підакцизними товарами (продукцією), та відомостях інформаційних баз даних органу ліцензування щодо фіскальних номерів реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок, наявних у місці роздрібної торгівлі;

8) наявність інформації про здійснення контролю над заявником у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про оборону України»;

9) наявність в органу ліцензування інформації про рішення суду, що набрало законної сили, яким заявнику встановлена заборона на провадження окремого виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеного в дію указом Президента України про застосування до суб`єкта господарювання санкції, передбаченої пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції»;

10) подання заяви про отримання ліцензії з порушенням строків, визначених частиною дев`ятою статті 46 цього Закону;

11) невідповідність відомостей, зазначених у заяві про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, щодо коду класифікації доходів бюджету, суми внесеного платежу, номера і дати платіжної інструкції, що підтверджує внесення річної плати або щоквартальної частини річної плати за відповідну ліцензію, фактичним даним органу ліцензування;

12) невстановлення цілодобової системи відеоспостереження у випадках, передбачених цим Законом;

13) наявність інформації, що заявник на дату подання заяви на отримання ліцензії не пройшов електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті з дотриманням вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» або не здійснює листування з контролюючим органом через електронний кабінет або контролюючим органом прийнято заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет.

Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що частиною першої статті 45 Закону № 3817-ІХ передбачено виключний перелік підстав, який розширеному тлумаченню не підлягає, для прийняття органом ліцензування рішення про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним рішенням Державної податкової служби України від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр позивачу відмовлено у наданні ліцензії, на підставі пункту 5 частини 1 ст. 45 Закону № 3817, а саме - неподання або подання не в повному обсязі разом із заявою про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності копій документів, визначеними цим законом, зокрема, підприємством не надано документи, що підтверджують право власності на частину орендованого приміщення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає помилковими такі висновки контролюючого органу з огляду на таке.

Так, товариство з обмеженою відповідальністю «ПОТЕСТАС» звернулося до ДПС України із заявою від 11 липня 2025 року щодо видачі ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, з метою одержання ліцензії на право ферментації тютюнової сировини, до якої подано, зокрема:

- договір оренди нежитлового приміщення № 2 від 01.12.2022 укладений між ТОВ «ВЕЛП ГРУП» (орендодавець) та ТОВ «ПОТЕСТАС» (орендар), згідно якого орендарю передано в тимчасове платне користування нежитлові приміщення за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а (а. с. 19).

- акт прийому передачі договору оренди нежитлового приміщення № 12 від 13.06.2025, згідно якого ТОВ «ВЕЛП ГРУП» передав, а ТОВ «ПОТЕСТАС» прийняв, згідно технічного паспорта № 1207, нежитлові приміщення площею 7104,50 кв м, за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а (адмін. корпус, кабінет, адмін. корпус, складські, адмін. корпус, кабінет, виробничий цех, майстерню, виробничий цех, виробничий цех, тамбур, виробничий цех, виробничий цех, котельню, тамбур, виробничий цех, майстерню, компресорну, сушильну камеру, виробничий цех) (а. с. 27);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 316155609 від 28.11.2022 на виробничий цех за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а (а. с. 28);

- витяг з Державного реєстру речових прав № 407948571 від 13.12.2024 на складові частини об`єкта нерухомого майна за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а (а. с. 29-31).

Проаналізувавши наведені вище документи, суд апеляційної інстанції вважає, що витягами з Державного реєстру речових прав підтверджується, що об`єкт нерухомого майна (його складові частини) за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а, належить на права власності ТОВ «ВЕЛП ГРУП» та займає площу понад 7104,5 кв. м. Саме такий розмір площі 7104,5 кв. м. передано позивачу в оренду для виробництва тютюновими виробами, що підтверджується актом № 12 приймання-передачі, а тому покликання контролюючого органу в оскаржуваному рішенні, що площа виробничих приміщень за цією адресою перевищує площу відповідних приміщень, яка належить орендодавцю на праві власності є помилковими.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені вище документи підтверджують факт отримання позивачем у користування нежитлові приміщення загальною площею 7104,5 кв м за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Розівка, вул. Трудова, 2а, а тому висновки контролюючого органу, що позивачем не надано документи, які підтверджують право власності на частину орендованого приміщення є безпідставними, так як спростовуються вказаними матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Державної податкової служби України від 07 серпня 2025 року № 1251-р/лєр про відмову позивачу у наданні ліцензії, на підставі пункту 5 частини 1 ст. 45 Закону № 3817, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем подано до відповідача копії документів, що засвідчують право користування об`єктом нерухомого майна, що використовуються для виробництва тютюнових виробів.

Щодо зобов`язання Державну податкову службу України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ПОТЕСТАС» ліцензію на право виробництва тютюнових виробів, то суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вимоги Закону № 3817-ІХ не встановлюють для ДПС України іншого варіанту поведінки, аніж видати суб`єкту господарювання ліцензію на виробництво тютюнових виробів у разі виконання ним усіх вимог законодавства, встановлених для отримання такої ліцензії, а також подання відповідної заяви та передбачених законом документів, зокрема, які засвідчують право користування об`єктом нерухомого майна, що використовуються для виробництва тютюнових виробів, а тому наявні правові підстави для зобов`язання відповідача видати позивачу ліцензію на право виробництва тютюнових виробів.

Таким чином, апеляційна скарга Державної податкової служби України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 260/6435/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
О. Б. Заверуха