Справа № 320/7886/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року № 320/7886/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: 03057, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 50) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

-визнати протиправними (незаконними) дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Годованюка Сергія Петровича, що виразились у незаконному відкритті постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП номер 77071372 від 06.02.2025 року про стягнення з позивача штрафу та незаконному стягненні з ОСОБА_1 57 525, 16 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 16 копійок) грошових коштів з банківських рахунків;

-визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 77071372 від 06.02.2025 року, яка винесена на підставі постанови Головного управління Держпродспоживслужби у місті Києві № 13/4833 від 16.05.2024 року;

- визнати протиправною(незаконною) та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні серії ВП № 77071372 від 06.02.2025 року;

-визнати протиправною(незаконною) та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні серії ВП № 77071372 від 06.02.2025 року

-зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Годованюка Сергія Петровича негайно повернути незаконно вилучені грошові кошти з банківських рахунків ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року відкрито провадження у адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.05.2024 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужба у місті Києві винесено постанову №13/4833 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 49 700 грн. Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач 24.05.2024, у порядку статті 286 КАС України, оскаржив її до Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/12186/24, провадження №2-а/760/569/25) з вимогою про визнання її протиправною та скасування. Станом на час розгляду даної справи рішення судом у справі №760/12186/24 не ухвалено, справа перебуває на розгляді, у зв`язку з чим, на думку позивача, постанова №13/4833 від 16.05.2024 не набула юридичної сили та не може бути підставою для її примусового виконання.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

У матеріалах справи міститься супровідний лист Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, яким підтверджується направлення копії ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі на адресу Солом`янського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи, відправлення було вручено 28.03.2025 року, що підтверджується підписом відповідача.

Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданим Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією 07.10.2004 року, із зазначенням ідентифікаційного номера НОМЕР_2 та місця проживання: АДРЕСА_2 .

Постановою Головного управління Держпродспоживслужба у місті Києві №13/4833 від 16.05.2024 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 49 700,00 грн, при цьому зазначена постанова набрала законної сили 16.06.2024.

06.02.2025 головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві відкрито виконавче провадження ВП №77071372 з примусового виконання постанови №13/4833 від 16.05.2024, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужба у місті Києві, про стягнення з позивача штрафу у розмірі 49 700,00 грн.

Судом встановлено, що в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 06.02.2025 винесено постанову про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 319 грн.

06.02.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, відкритих у банківських установах.

06.02.2025 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу, що становить 4 970,00 грн.

Судом встановлено, що 24.05.2024 позивач звернувся до Солом`янський районний суд міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужба у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови №13/4833 від 16.05.2024, що підтверджується копією позовної заяви.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі №760/12186/24 за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду даної справи рішення у справі №760/12186/24 судом не ухвалено, справа перебуває на розгляді.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спірні правовідносини, пов`язані із примусовим виконанням рішення суду, які регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).

За правилами пунктів 6 та 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За змістом ч. 4 ст. 26 Закону №1404-VIII під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:

1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;

2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII).

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VIII, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця (ч. 8 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі (ч. 11 ст. 26 Закону №1404-VIII).

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку (ч. 12 ст. 26 Закону №1404-VIII).

У силу ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 8 розділу VIІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Частиною другою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Отже, з наведених норм вбачається, що одним із видів виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, є постанови Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Строк пред`явлення такого виконавчого документа до виконання становить три місяці з дня винесення або з дня залишення скарги без задоволення. За відсутності підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VІІІ, виконавець повинен відкрити виконавче провадження.

У даній справі, судом встановлено, що постановою Головного управління Держпродспоживслужба у місті Києві №13/4833 від 16.05.2024 на позивача накладено штраф, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин була чинною, не скасованою та не зупиненою у встановленому законом порядку.

06.02.2025 головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77071372, а також постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, на підставі вказаної постанови органу Держпродспоживслужба.

На момент відкриття виконавчого провадження відсутні будь-які судові рішення щодо оскарження постанови №13/4833 від 16.05.2024, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужба у місті Києві про визнання протиправною та скасування зазначеної постанови було відкрито лише 10.02.2026 ухвалою судді Солом`янський районний суд міста Києва, тобто після вчинення державним виконавцем спірних дій.

Доказів зупинення дії постанови №13/4833 від 16.05.2024 на момент відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень на підставі виконавчих документів, які є чинними та підлягають виконанню, при цьому перевірка законності такого рішення по суті не належить до повноважень державного виконавця.

Разом з цим, суд вважає, що сам факт оскарження рішення суб`єкта владних повноважень не зупиняє його виконання, якщо інше прямо не встановлено законом або судом не застосовано заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії такого рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що станом на 06.02.2025 постанова №13/4833 від 16.05.2024 була належним виконавчим документом, підлягала примусовому виконанню, а тому державний виконавець діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.

Доводи позивача щодо незаконності відкриття виконавчого провадження з підстав оскарження постанови №13/4833 від 16.05.2024 суд вважає необґрунтованими, оскільки на момент вчинення виконавчих дій відсутні будь-які обставини, які б виключали можливість її примусового виконання.

Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження є правомірною, вимоги про скасування постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є похідними та також не підлягають задоволенню.

З огляду на правомірність дій державного виконавця, підстави для повернення стягнутих з позивача грошових коштів відсутні.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 229, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: 03057, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 50) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.