Справа № 260/2386/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 рокуЛьвівСправа №260/2386/24 пров. №А/857/47623/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Кривки Миколи Володимировича на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (постановлена головуючим-суддею Ващиліним Р.О., час постановлення ухвали 09 год 21 хв у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити його у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. г. п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у задоволенні позову позивача було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 по справі №260/2386/24. Ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 задоволено. Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років).

18.04.2024 представник позивача Кривка М.В. подав до суду заяву про встановлення судового контролю, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 260/2386/24; зобов`язати в/ч НОМЕР_2 , у тому числі її командира (керівника), капітана ОСОБА_2 , подати протягом 5 (п`яти) днів звіт про виконання судового рішення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 260/2386/24; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 , у тому числі її командира (керівника), полковника ОСОБА_3 , подати протягом 5 (п`яти) днів звіт виконання судового рішення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №260/2386/24.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачем не виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №260/2386/24 та не звільнено ОСОБА_1 з військової служби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 382 КАС України, було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 по справі №260/2386/24 скасовано та ухвалено постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено частково. Встановлено в/ч НОМЕР_2 місячний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №260/2386/24.

10.09.2025 в/ч НОМЕР_1 подала звіт про виконання судового рішення, в якому повідомила, що командир в/ч НОМЕР_2 не наділений владними повноваженнями щодо вирішення питання звільнення з військової служби. Наразі проходження військової служби ОСОБА_1 призупинено у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням в/ч. Зазначає, що військовослужбовець перед виключенням зі списків особового складу в/ч повинен пройти обхідний лист, здати справу та посаду. Однак безпідставна відсутність на військовій службі старшого солдата ОСОБА_1 унеможливлює проходження обхідного листа та здачі справ і посади останнім. Крім того законодавець передбачив дистанційне звільнення виключно для однієї категорії військовослужбовців непридатних до військової служби за станом здоров`я, дистанційного ж звільнення для військовослужбовців за підставами сімейних обставин законом не визначалось. Вважає, що вказані обставини унеможливлюють виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024.

Ухвалою від 22.09.2025 Закарпатський окружний адміністративний суд замінив первісного відповідача у справі на правонаступника в/ч НОМЕР_1 .

24.09.2025 представник відповідача подав додаткові пояснення у справі, в яких повідомив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 не закрите, а триває і досі. Жодних відомостей щодо закриття такого до в/ч не надходило. Вказує, що вчиняти будь-які дії стосовно даного військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 не уповноважена до моменту його повернення в розташування в/ч та поновлення на військовій службі (за умови надання або надходження постанови про закриття кримінального провадження, якщо така наявна). Також зазначає, що безпідставна відсутність позивача на військовій службі унеможливлює проходження обхідного листа та здачі справ і посади.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 прийнято звіт в/ч НОМЕР_1 про виконання судового рішення в адміністративній справі №260/2386/24.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача Кривка М.В. подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та відмовити відповідачу у прийнятті звіту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у даному випадку мова йде про виконання рішення суду та даний факт не пов`язується з фактом з`явлення чи не з`явлення особи в певне місце. Тим більше, що 09.12.2024 позивач з`явився у в/ч НОМЕР_2 з метою виконання рішення суду у даній справі. Дані факти також були описані у додаткових письмових поясненнях від 16.10.2025, які суд першої інстанції при розгляді звіту жодним чином не врахував. Вказує, що в/ч НОМЕР_1 , як на підставі правомірності своїх дій подала виключно витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000119 від 15.04.2024. З метою з`ясування обставин чи дійсно кримінальне провадження закрито, було надано адвокатський запит до Відділення поліції № 1 від 12.09.2025. Проте, 16.09.2025 слідчий СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, старший лейтенант поліції, Вікторія Симканич надала відповідь про те, що з огляду на статтю 220 КПК, ОСОБА_1 не наділений право подавати клопотання в рамках кримінального провадження. Того ж дня, 16.09.2025, після отримання відповіді на адвокатський запит, у телефонному режимі об 11:56 год., слідчий Вікторія Симканич повторно повідомила про те, що кримінальне провадження №0000119 за ч. 5 ст. 407 КК України закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, а відповідна постанова про закриття кримінального провадження направлена до в/ч НОМЕР_2 та у зв`язку з відсутністю у статусу в межах кримінального провадження, вона не зобов`язана надавати постанову про закриття кримінального провадження. При цьому, у додаткових поясненнях до звіту про виконання рішення суду, в/ч НОМЕР_1 вказувала, що не уповноважена до моменту повернення у розташування в/ч НОМЕР_1 та поновлення на військовій службі (за умови надання або надходження постанови про закриття кримінального провадження, якщо така наявна), будь-яких дій стосовно ОСОБА_1 . Тобто, відповідач припускає, що військовослужбовець може бути звільнений за умови надання постанови про закриття кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 КК України. Апелянт просить врахувати, що під час розгляду звіту про виконання рішення суду, заявлено було клопотання про витребування доказів від 30.09.2025, яке суд не те щоб надав правову оцінку, а повністю проігнорував.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про надання нового строку для подання звіту, виходячи з наступного.

Приймаючи звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку звільнення ОСОБА_1 з військової служби, враховуючи факт призупинення її проходження та встановлену законодавством процедуру, неможливе в односторонньому порядку без активної участі позивача. Така процедура звільнення передбачена для всіх без винятку військовослужбовців, а факт звернення до суду з даним позовом не може встановлювати для позивача особливий порядок її здійснення. Звернувшись до суду з даним позовом ОСОБА_1 забезпечив захист свого права на звільнення з військової служби. Поряд з цим, суд вважав, що позивач повинен також сприяти військовій частині у завершенні всіх організаційних заходів, пов`язаних з його звільненням. Проте в спірних правовідносинах ОСОБА_1 уникає прибуття до місця дислокації військової частини, жодних аргументованих доводів щодо такого не наводить. З огляду на вищезазначене, суд вважав, що небажання позивача вчиняти будь-які дії, спрямовані на сприяння військовій частині у завершенні всіх передбачених законодавством організаційних заходів щодо його звільнення з військової служби, не може розцінюватися як невиконання судового рішення. Таким чином, суд дійшов висновку, що поданий звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №260/2386/24 має бути прийнятий.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки суперечать вимогам статті 129-1 Конституції України, статті 14 КАС України, статті 370 КАС України щодо обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковими до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведених правових норм, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у виді подання звіту про виконання судового рішення.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів зазначає, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 по справі №260/2386/24. Ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 задоволено. Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 у запас за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років).

29.10.2024 видано виконавчий лист №260/2386/24.

На виконання вказаного рішення в/ч НОМЕР_1 подала до суду звіт, в якому, серед іншого, повідомила те, що наразі військова служба ОСОБА_1 призупинена у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а тому у військової частини відсутні повноваження на його звільнення. Більше того, позивач не здійснює жодних активних дій, спрямованих на сприяння військовій частині виконати судове рішення. Стверджує, що у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 до місця дислокації військової частини для завершення всіх передбачених законодавством формальностей, пов`язаних зі звільненням військовослужбовця, військова частина позбавлена можливості звільнити його з військової служби.

Колегія суддів зазначає, що самовільне залишення військової частини, у спірних правовідносинах, не можуть бути підставою для невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки позивач ще до самовільного залишення військової частини, звернувся із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Однак поданий рапорт не був вирішений по суті, що зумовило звернення до суду із позовом до в/ч.

Разом з тим, при апеляційному перегляді ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2026 із занесенням до протоколу судового засідання було постановлено витребувати від Відділення поліції №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області відомості про хід досудового розслідування у рамках кримінального провадження №00000119 за ч.5 ст.407 КК України та прийняття по процесуального рішення (на момент витребування таких відомостей).

На виконання вказаної ухвали Хустським РУП ГУНП в Закарпатській області повідомлено, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000119 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, є визначальними при вирішенні питання про прийняття звіту щодо виконання судового рішення.

Проте, такі залишились поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі №260/2386/24, яка набрала законної, залишається невиконаною, оскільки рапорт позивача не є розглянутим, у відповідності до вимог закону, а тому висновок суду першої інстанції про прийняття звіту в/ч про виконання судового рішення по справі №260/2386/24 є передчасним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції приймаючи звіт про виконання судового рішення допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, прийняття нової постанови про надання нового строку про виконання рішення суді у справі №260/2386/24.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Кривки Миколи Володимировича задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року по справі №260/2386/24 скасувати та ухвалити постанову, якою встановити Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання судового рішення в адміністративній справі №260/2386/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, який становить десять днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень цієї ухвали.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням судді Ільчишин Н.В. з 26.02.2026 по 18.03.2026 включно у відпустці, судді Шевчук С.М. з 16.03.2026 по 28.03.2026 та судді Кухтея Р.В. з 23.03.2026 по 28.03.2026 включно у відпустці, повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 30.03.2026.