Справа № 520/3751/26
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

01 квітня 2026 р. № 520/3751/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Дмитро Волошин, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 належних грошових виплат, компенсацій та перерахунків;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невидане речове майно за нормою №1 «Бойовий єдиний комплект» (за винятком виданих фуфайок та шкарпеток) на підставі талону атестата №76 з урахуванням актуальних закупівельних цін МОУ станом на період невидачі (або середньоринкових цін) за період служби з 16 березня 2022 року по 16 листопада 2023 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням поранення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 (зі змінами);

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 грн (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та/або у відпустці для лікування після тяжкого поранення) за травень та червень 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 (зі змінами);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок вислуги років з урахуванням періодів служби в МВС України з 15.08,1995 по 14.02.2003 та в МНС України з 14.02.2003 по 11.04.2008 (загалом 12 років 7 місяців 27 днів на загальних підставах), а також служби в ЗСУ з 16.03.2022 по 16.11.2023 з коефіцієнтом 1:3, внаслідок чого загальна вислуга років становитиме 17 років 7 місяців 27 днів для нарахування військової пенсії за вислугою років та визначення розміру грошового забезпечення відповідно до ст. 9 Закону № 2011XII, здійснити перерахунок заробітної плати з дня призначення до дня виплати, з урахуванням нової вислуги, та стягнути на користь ОСОБА_1 різницю.

Ухвалою від 27.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом з належним обґрунтуванням причин його пропуску та доказами поважності таких причин.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслана позивачу засобами поштового зв`язку та копія такої ухвали отримана позивачем 21.03.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від позивача надійшла до суду заява про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якій позивач просить поновити відповідний строк. В обґрунтування заяви позивач зазначив про неодноразові спроби досудового врегулювання спору шляхом неодноразового звернення позивача до відповідача протягом грудня 2023 року - листопада 2025 року. Також, позивач зазначив, що він є учасником бойових дій та в 2023 році отримав поранення, що завадило йому звернутися до суду у встановлений законодавством строк.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Судом установлено, що позивач оскаржує, зокрема, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому належних грошових виплат, компенсацій та перерахунків та просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію за невидане речове майно, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 грн (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та/або у відпустці для лікування після тяжкого поранення) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 (зі змінами).

Отже, зважаючи на зміст спірних правовідносин, позивачу, в даному випадку, встановлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, суд зазначає, що з урахуванням правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, яка визначена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, спеціальним строком звернення до суду є місячний строк, визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26.05.2021 у справі № 380/5093/20, від 30.08.2021 у справі № 520/7668/20, від 12.10.2021 у справі №380/6200/20, від 23.06.2022 у справі № 540/2001/21 та від 14.12.2023 у справі №380/1785/21.

Враховуючи викладене, під час обчислення строку звернення до суду з позовом щодо виплати компенсації за неотримане речове майно застосуванню підлягають саме положення частини 5 статті 122 КАС України, якими встановлено місячний строк звернення до суду.

Разом із тим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 23.02.2026, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду щодо позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та/або у відпустці для лікування після тяжкого поранення) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 (зі змінами) та з пропуском місячного строку щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невидане речове майно, про що судом було зазначено в ухвалі про залишення позову без руху.

Щодо доводів позивача про досудове врегулювання ним спору, суд зазначає, що позивач звільнився зі служби з 16.11.2023, про що свідчать матеріали справи, та 26.12.2023 звертався до військової частини з рапортами про виплату йому компенсації за неотримане речове майно, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за червень 2023 року, що свідчить про обізнаність позивача про порушення своїх прав щодо неотримання зазначених виплат.

Також, судом установлено, що представник позивача, діючи в інтересах позивача, подавав адвокатські запити на початку 2024 року (після звільнення зі служби), копії яких позивач додав до заяви про поновлення строку звернення до суду, однак такі адвокатські запити були подані до інших суб`єктів владних повноважень, а не до відповідача, тому не розцінюються судом як дії позивача щодо досудового врегулювання спору.

Відомостей щодо вчинення позивачем (його представником) активних дій у спірних правовідносинах протягом періоду після звільнення зі служби (16.11.2023) до жовтня 2025 року матеріали справи не містять. Позивачем таких обставин не наведено та відповідних пояснень щодо неможливості позивача звернутися до суду протягом встановленого законом строку після звільнення зі служби до суду не подано.

Окрім того, суд зазначає, що в постанові від 03.11.2025 у справі № 260/1940/24 Верховним Судом досліджувалося питання щодо строку звернення до суду з позовом щодо аналогічних спірних правовідносин про виплату суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та викладено такі висновки:

"На підставі пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: (І) звільнення з військової служби; (ІІ) загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні, і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відхиляє посилання скаржника, наведені в касаційній скарзі, на те, що цей спір не пов`язаній зі звільненням з публічної (військової) служби.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій для військовослужбовця, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної (військової) служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суди попередніх інстанцій установили, що позивача звільнено наказом командира військової частини від 01 грудня 2022 року № 279 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Представник позивача зазначав, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Так 15 листопада 2023 року позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача, яка була повернута позивачу 11 грудня 2023 року. Згодом позивач звернувся до відповідача шляхом надсилання на офіційну електронну адресу Міністерства оборони України заяви про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно від 25 січня 2024 року, водночас станом на день звернення до суду виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно не здійснена.

Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що, звернувшись до Закарпатського окружного адміністративного суду з цим позовом 25 березня 2024 року, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду. При цьому будь яких належних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску ні в позовній заяві, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач не вказав.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що подання відповідачу заяв про нарахування і виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права, і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду".

Суд ураховує зазначені висновки Верховного Суду при розгляді даної справи у відповідності до положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судом установлено, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно, зважаючи на подання позивачем після звільнення до відповідача рапорту від 26.12.2023 про виплату спірної компенсації, що свідчить про обізнаність позивача про порушення його права щодо отримання спірної компенсації з 26.12.2023.

Розглядаючи питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за червень 2023 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21.01.2026 по справі №200/8730/24, в яких зазначено таке:

"Визначення моменту, коли саме позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав".

Як вже було встановлено судом, позивач 26.12.2023 звертався до військової частини з рапортами про виплату йому, зокрема, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за червень 2023 року, що свідчить про обізнаність позивача про порушення своїх прав щодо неотримання зазначених виплат та спростовує доводи позивача про необізнаність з обставинами виплати або невиплати йому спірних виплат.

Щодо посилання позивача на наявність у нього статусу учасника бойових дій, суд зазначає, що матеріали справи містять довідку про безпосередню участь позивача в заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період з 16.03.2022 по 16.11.2023, однак такі обставини не доводять наявності обставин, що заважали позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений законом строк після звільнення зі служби, тобто після 16.11.2023. Відомостей про участь позивача в бойових діях після звільнення зі служби з 16.11.2023 матеріали справи не містять.

Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою більше ніж через два роки після звільнення зі служби, водночас матеріали справи не містять доказів щодо наявності обставин, що унеможливлювали звернення позивача до суду у встановлений законодавством строк.

Жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду позивачем у клопотанні не наведено.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Так, викладені позивачем у заяві про усунення недоліків позовної заяви не стосуються об`єктивних факторів, що завадили позивачу звернутися до суду у встановлений законодавством строк.

Окрім того, з програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом установлено, що в травні 2024 року та в жовтні 2025 року позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовами (справи № 520/13435/24 та № 520/26812/25), що свідчить про наявність у позивача можливості звернення до суду з відповідними позовами та спростовує доводи позивача про наявність об`єктивних причин, що заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом у передбачений законом строк.

Більш того, позовна заява, що розглядалася судом у межах судової справи №520/26812/25 стосувалася, зокрема, зарахування до вислуги років позивача періодів служби в МВС/МНС (1995-2008) та Військовій частині НОМЕР_2 (16.03.2022- 16.11.2023), що свідчить про можливість позивача вчиняти дії щодо захисту своїх прав, у тому числі, що стосувалися звільнення з військової служби.

Інших причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено. Отже, заява представника позивача не підлягає задоволенню.

Таким чином, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені позивачем обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність підстав для поновлення строку звернення позивача до суду.

Так, у встановлений судом строк, тобто до 31.03.2026, позивач недоліки позовної заяви не усунув, клопотання про продовження відповідного строку до суду не подав.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН