Справа № 200/1199/26
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Справа№200/1199/26

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області () від 12.09.2025 про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати в сумі 6 064 (шість тисяч шістдесят чотири) грн. 96 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що станом на дату досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працювала на посаді асистента вчителя Ліцею № 161 м. Києва Київської міської ради, який є закладом комунальної форми власності.

За доводами позивачки, станом на дату досягнення пенсійного віку, вона працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е"-"ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

Крім того, позивачка має загальний страховий стаж на педагогічних посадах у розмірі 39 років 2 місяця 27 днів, що підтверджується відомостями її трудової книжки.

З огляду на зазначене позивачка вважає, що має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, згідно пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Натомість відповідач прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви позивачки про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, що порушує законне право позивачки на отримання вказаної допомоги.

Ухвалою суду від 24.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження у справі № 200/1199/26. Призначено дану справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що обов`язковою умовою для призначення пенсій за вислугу років за правилами пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність спеціального стажу роботи на посадах у закладах і установах освіти, зазначених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Вважає, що з позовних вимог не вбачається, який саме період роботи стажу є спірним.

Як видноз тексту позовної заяви та викладених позовних вимог, позивачка не ставить питання про зарахування певних періодів роботи як до страхового, так і до пільгового стажу.

За доводами відповідача, позивачка не навела жодних доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на її права та того, що відповідач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю порушив її права, свободи чи інтереси, та що в неї виникло право на звернення до суду за їх захистом.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачкою способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, дії відповідача не суперечать нормам чинного законодавства і в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки у позивачки відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 06.02.2025 як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05.09.2025 позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду за місцем проживання із заявою № 6113 про перерахунок пенсії «зміна надбавки», в якій просила перерахувати пенсію та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти.

Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності відповідачем.

За результатами опрацювання заяви позивачки відповідачем було винесено рішення від 12.09.2025 року № 97 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги згідно п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом наведеного рішення від 12.09.2025 року № 97 відповідачем зазначено, що в результаті аналізу наданих документів, а саме довідки № 191 від 04.09.2025 року, встановлено, що період роботи з 02.09.2024 року по 03.08.2025 року на посаді асистента вчителя Ліцею № 161 м. Києва не може бути зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення вислуги років для одноразової грошової допомоги, оскільки вище зазначена посада не передбачена пунктом 1 "Освіта" Переліку відповідно до Постанови № 909 Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року.

Пільговий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, складає 39 років 2 місяця 27 днів.

Проте заявниця на момент виходу на пенсію не займала посаду, що передбачена пунктом 1 "Освіта" Переліку відповідно до Постанови № 909 Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року.

Враховуючи вищевикладене, вирішено відмовити в проведенні перерахунку позивачки по заяві від 05.09.2025 року № 6113.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивачка звернулася до суду з його оскарженням.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень закону особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 Порядку № 1191, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом оскаржуваного рішення пільговий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, складає 39 років 2 місяця 27 днів.

Відповідач вважає, що заявниця на момент виходу на пенсію не займала посаду, що передбачена пунктом 1 "Освіта" Переліку відповідно до Постанови № 909 Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року.

Також відповідач вказував, що в результаті аналізу наданих документів, а саме довідки № 191 від 04.09.2025 року встановлено, що період роботи з 02.09.2024 року по 03.08.2025 року на посаді асистента вчителя Ліцею № 161 м. Києва не може бути зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення вислуги років для одноразової грошової допомоги, оскільки вище зазначена посада не передбачена пунктом 1 "Освіта" Переліку відповідно до Постанови № 909 Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року.

Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , позивачку з 02.09.2024 року переведено на посаду асистент вчителя.

Згідно з довідкою від 04.09.2025 № 191 позивачка працювала в середній загальноосвітній школі № 161 м. Києва з 27.08.2003 року (наказ № 94-к від 26.08.2003 року) на посаді вчителя початкових класів по 01.09.2024 року.

Рішенням Київської міської ради від 21 березня 2024 року № 20/7986 «Про зміну типу та найменування деяких закладів загальної середньої освіти Солом`янського району міста Києва» змінено тип та найменування середньої загальноосвітньої школи № 161 м. Києва на Ліцей № 161 м. Києва та віднесено його до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

3 02.09.2024 року по 03.08.2025 позивачка працювала на посаді асистента вчителя (наказ № 95/1-к від 30.08.2024 року).

За час роботи у закладі освіти у відпустці без збереження заробітної плати перебувала:- 2025 рік - 3 дні (наказ № 36-к від 07.04.2025 р.).

Відповідно до форми РС - право до спеціального стажу позивачки період з 02.09.2025 року по 03.08.2025 року не зараховано.

Щодо періоду роботи на посаді асистента вчителя, суд зазначає про таке.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 визначено, що до спеціального стажу зараховується період роботи особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі - дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Тобто, посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу не значиться у Переліку № 909.

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким до вказаного переліку включено посаду асистента вчителя.

Постанова Кабінету міністрів України від 15.08.2011 № 872 "Про затвердження Порядку організації інклюзивного навчання у загальноосвітніх навчальних закладах" зазначає, що "особистісно орієнтоване спрямування навчально-виховного процесу забезпечує асистент вчителя, який бере участь у розробленні та виконанні індивідуальних навчальних планів та програм, адаптує навчальні матеріали з урахуванням індивідуальних особливостей навчально-пізнавальної діяльності дітей з особливими потребами".

З ініціативи Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Міністерством соціальної політики доповнено Класифікатор професій посадою асистента вчителя інклюзивного навчання (наказ Держспоживстандарту від 28 липня 2010 року за № 327).

Пунктом 25 Частини 1 статті 1 Закону України Про освіту № 4017-ІX визначено, що система освіти - сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.

Згідно Розділу ІІ цього Закону структура освіти включає, поряд з іншими видами, також повну загальну середню освіту.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України Про повну загальну середню освіту'' № 4034-ІХ повна загальна середня освіта - систематизована та передбачена відповідними державними стандартами сукупність результатів навчання і компетентностей, здобутих особою на рівнях початкової, базової середньої та профільної середньої освіти;

Постановою КМУ № 963 від 14.06.2000 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що такими посадами, в тому числі є: посади вчителя, асистента вчителя, вихователя до категорії педагогічних працівників.

Суд зазначає, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія вищезазначеного Переліку № 963, який відносить посади вчителя, асистента вчителя та вихователя до педагогічних посад.

Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, незалежно від віку.

Вчитель, асистент вчителя та вихователь загальноосвітнього навчального закладу є педагогічними працівниками цього навчального закладу, тобто працівниками освіти. Виходячи з системного аналізу вказаних норм суд вважає, що стаж роботи таких працівників повинен зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція щодо зарахування роботи на посаді, передбаченій Постановою КМУ від 14.06.2000 № 963, до спеціального стажу, міститься і у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 233/4308/17.

З огляду на викладене та те, що позивачка на момент призначення пенсії за віком працювала у відповідному закладі освіти та має достатній згідно з вимогами закону трудовий стаж роботи в такому закладі, при цьому, раніше не отримувала пенсію, суд вважає, що позивачка має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і у даному випадку відсутня дискреція суб`єкта владних повноважень оскільки він право прийняти лише рішення про виплату відповідної допомоги.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка при зверненні судовий збір у розмірі 1064,96 грн.

Частинами 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 5000,00 грн суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За приписами статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19.

Частинами 1, 3, 5 статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом матеріалів справи представництво інтересів позивачки у цій справі здійснювалося адвокатом Білоног Олександром Олеговичем (на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 2131509), яким складено та підписано позовну заяву в цій справі.

15.02.2026 року між позивачкою (клієнт) і адвокатом Білоног Олександром Олеговичем укладено договір про надання правничої допомоги № 137-15/02/26-ІАД, за змістом якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу, захищати та представляти інтереси……в тому числі в Донецькому окружному адміністративному суді під час розгляду судової справи за позовом клієнтки до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним.

Відповідно до пункту 4.1 договору клієнт зобов`язаний за надання правничої допомоги сплатити адвокату гонорар, вартість якого визначається в додаткових угодах до нього.

Згідно з пунктами 1, 2 Додаткової угоди № 1 до Договору від 15.02.2026 року № 137-15/02/26-ІАД на виконання пункту 1.1 Договору сторони узгодили наступний перелік і об`єм правничих послуг: підготовка і подача адміністративної позовної заяви.

Вартість правничих послуг, вказаних у пункті 1 Додаткової угоди, складає 5000,00 грн.

Також надано платіжну інструкцію на підтвердження оплати правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн за договором від 15.02.2026 року № 137-15/02/26-ІАД.

Суд враховує, що ця справа призначена до розгляду та розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, а отже відноситься до справ незначної складності.

У той же час, Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

співставними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом матеріалів справи та обсягом робіт щодо вивчення обставин взаємовідносин сторін

Суд вважає заявлені до стягнення витрати такими, що пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими і такими, що відповідають критеріям співмірності і розумності в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розподілу між сторонами судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача та ухвалення відповідного додаткового рішення суду.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області № 97 від 12.09.2025 про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Повне рішення складене 23 березня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч