Справа № 560/18887/25
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18887/25

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

31 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №66 від 06.06.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 30.05.2025.

Також, позивач просила зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з врахуванням пільгового стажу по Списку №1 з 04.01.1999 31.05.2004, 05.09.2011 18.09.2017, 20.06.2023 30.04.2025, починаючи з 30.05.2025 та встановити судовий контроль у формі надання звіту щодо виконання рішення суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.12.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №66 від 06.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу по Списку №1 період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011 по 18.09.2017, з 20.06.2023 по 30.04.2025 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2025.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/18887/25, протягом місяця з дати набрання законної сили вказаним рішенням.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка досягла 50 річного віку та 30 травня 2025 року звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пільгової пенсії по Списку №1.

За результатами розгляду її заяви за принципом екстериторіальності, Головним управлінням пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення №66 від 06.06.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 в зв`язку з тим, що згідно наданих документів відсутній пільговий стаж, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

Відповідачем не враховано період роботи позивачки з 05.09.2011 по 18.09.2017 згідно довідки від 08.05.2025 №75, оскільки до атестації робочих місць від 24.05.2010 №36 та від 25.10.2016 №46/1 не долучено перелік робочих місць, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Страховий стаж позивача складає 37 років 06 місяців 03 днів, з них пільговий стаж за Списком №1 становить 7 років 03 місяці 9 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Отже, органом, що здійснив розгляд заяви про призначення пенсії, в даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а органом, у якому позивач повинен перебувати на обліку, та який буде здійснювати виплату пенсії у випадку її призначення - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1994 позивачка працювала в наступні періоди на відповідних посадах, а саме:

- 01.08.1994 (наказ №338 від 01.08.1994) на посаді медичного реєстратора рентгенівського архіву рентгенологічного відділення в Запорізькому обласному центрі екстремальної медицини та швидкої допомоги. 20.01.1995 переведена на посаду рентген лаборанта рентгенологічного відділення. 01.08.1995 (наказ №254 від 19.07.1995) Звільнена за власним бажанням.

- 04.01.1999 (наказ №1 від 04.01.1999) прийнята на посаду рентген лаборанта з повним робочим днем в поліклініку імені 8-го Марта. 25.07.2003 присвоєна кваліфікаційна категорія друга рентген-лаборант. 18.06.2010 (наказ №37/о від 18.06.2010) Звільнена з посади;

- 01.10.2010 (наказ №01/10 від 01.10.2010) прийнята на посаду медичної сестри ТОВ «Український інститут пластичної хірургії та косметології». 02.09.2011 (наказ №02/09 від 31.08.2011) звільнена з посади за власним бажанням;

- 05.09.2011 (наказ 60-к від 31.08.2011) прийнята на посаду рентгено-лаборанта в ТОВ «Хелсі енд Хепі». 18.09.2017 (наказ №65-к від 18.09.2017) Звільнена з посади за власним бажанням.

- 26.09.2017 (наказ №6-к від 26.09.2017) прийнята на посаду сестра медична в ФОП. 09.06.2023 (наказ №4-к від 09.06.2023) Припинено трудовий договір;

- 20.06.2023 (наказ №384 к від 15.06.2023) прийнята на посаду рентгено лаборанта діагностичного відділу в КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня». Працює по теперішній час.

Суд першої інстанції звернув увагу, що всі записи в трудовій книжці заповнені вірно, без виправлення, з зазначенням наказів про прийняття та звільнення, стоять печаті та підписи відповідальних осіб.

Крім того, згідно уточнюючої довідки №75 від 08.05.2025, виданої ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ», позивачка працювала повний робочий день в ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ» і за період з 05 вересня 2011 року по 18 вересня 2017 виконувала роботу в рентгенкабінеті в сфері дії іонізуючого випромінювання, з повним відпрацюванням робочого часу за професією.

Посадою рентгенолаборанта, що передбачена Списком №1 розділ XIX, позиція 19 код КП2229.2, підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003, Постанова КМУ №461 від 24.06.2016, і за період з 05 вересня 2011 по 18 вересня 2017 6 років 13 днів.

Суд першої інстанції також зазначив, що в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують пільговий стаж позивача, а саме атестацiя робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПI», була проведена згiдно копiї Наказу №34 вiд 05.05.2010; наказ №65-к від 18 вересня 2017 року «про звільнення з посади» позивача як рентгенолаборанта; наказ №60-к від 31 серпня 2011 року про прийняття на посаду позивача рентген-лаборанта з 05.09.2011; атестацiя про результати проведення робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПI» ), була згiдно копiї Наказу № 36 вiд 24.05.2010, згідно з яким було підтверджено право на пільги та компенсації за роботу в шкідливих та важких умовах праці на робочому місці рентгенлаборанта: встановлення відповідно 30-годинного та 15-годинного робочого тижня; наказ №46/1 вiд 25.10.2016 про проведення чергової (наступної) атестації робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПІ»; наказ № 54 вiд 09.11.2016 про результати проведення чергової (наступної) атестацiї робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПІ» згідно з яким було підтверджено право на пільги та компенсації за роботу в шкідливих та важких умовах праці на робочому місці рентгенолаборанта: встановлення відповідно 30-годинного та 15-годинного робочого тижня; особова картка працівника Типова форма № П-2, де посада позивача лікар рентгенолог.

Відповідно до уточнюючої довідки №14к від 23.04.2025, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», позивач працювала повний робочий день в КУ «Міська поліклініка імен 8 Марта» і за період з 04 січня 1999 по 31 травня 2004 виконувала роботи у рентгенологічному відділенні в зоні іонізуючого випромінювання у рентгенологічному відділенні з повним відпрацюванням робочого часу, за професією, посадою рентген-лаборанта, що передбачена Списком №1 розділ XIX, постановою КМУ №162 від 11.03.1994 та №36 від 16.01.2003. Первинна атестація згідно наказ №60а від 03.02.2003. Довідка видана на підставі штатного розпису, розрахункових відомостей, особистої картки.

Отже, пільговий стаж позивачки на посаді рентгенолаборанта з 04.01.1999 31.05.2004, 05.09.2011 18.09.2017, 20.06.2023 30.04.2025 становить 13 років 03 місяців 22 дні, що є достатнім для призначення пенсії по Списку №1.

Суд першої інстанції наголосив, що в матеріалах справи міститься належним чином оформлена трудова книжка позивачки, в якій містяться записи про відповідні періоди трудового стажу із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, при цьому позивачка надала пільгові довідки, які підтверджують спеціальний стаж роботи, особову карту та накази про атестацію робочого місця, а тому твердження відповідача щодо не зарахування вказаного стажу роботи, є безпідставними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважає, що враховуючи наявний страховий та пільговий стаж, а також той який необхідно зарахувати позивачці, пільговий стаж позивачки на посаді рентгенолаборанта становить більше 13 років, при цьому вік позивачки становить 50 років 04 місяців на момент звернення за призначенням пенсії, а тому остання має право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції вважає, що рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №66 від 06.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, за для повного захисту прав позивачки, суд першої інстанції вважає за необхідне зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу по Списку №1 період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011по 18.09.2017, з20.06.2023 по 30.04.2025 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 30.05.2025.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині способу захисту прав позивача, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці. Значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у справі, предмет спору полягає в не зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011 по 18.09.2017, з 20.06.2023 по 30.04.2025.

В свою чергу, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1994 позивачка працювала в наступні періоди на відповідних посадах, а саме:

- 01.08.1994 (наказ №338 від 01.08.1994) на посаді медичного реєстратора рентгенівського архіву рентгенологічного відділення в Запорізькому обласному центрі екстремальної медицини та швидкої допомоги. 20.01.1995 переведена на посаду рентген лаборанта рентгенологічного відділення. 01.08.1995 (наказ №254 від 19.07.1995) Звільнена за власним бажанням.

- 04.01.1999 (наказ №1 від 04.01.1999) прийнята на посаду рентген лаборанта з повним робочим днем в поліклініку імені 8-го Марта. 25.07.2003 присвоєна кваліфікаційна категорія друга рентген-лаборант. 18.06.2010 (наказ №37/о від 18.06.2010) Звільнена з посади;

- 01.10.2010 (наказ №01/10 від 01.10.2010) прийнята на посаду медичної сестри ТОВ «Український інститут пластичної хірургії та косметології». 02.09.2011 (наказ №02/09 від 31.08.2011) звільнена з посади за власним бажанням;

- 05.09.2011 (наказ 60-к від 31.08.2011) прийнята на посаду рентгено-лаборанта в ТОВ «Хелсі енд Хепі». 18.09.2017 (наказ №65-к від 18.09.2017) Звільнена з посади за власним бажанням.

- 26.09.2017 (наказ №6-к від 26.09.2017) прийнята на посаду сестра медична в ФОП. 09.06.2023 (наказ №4-к від 09.06.2023) Припинено трудовий договір;

- 20.06.2023 (наказ №384 к від 15.06.2023) прийнята на посаду рентгено лаборанта діагностичного відділу в КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня». Працює по теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані записи щодо періодів роботи позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дат, які завірені підписами та печатками роботодавців з посиланням на номери наказів.

Також, колегія суддів зауважує, що професійна назва «рентгенлаборант» міститься у Національному класифікаторі професій України ДК 003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту №327 від 28.07.2010.

Положенням про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №742 від 23.11.2007 встановлено, що робота на посаді рентгенлаборантів зараховується до стажу роботи за спеціальністю «рентгенологія», що включена до номенклатури спеціальностей й молодших спеціалістів з медичною освітою, відповідно позиція Списку №1 "молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою рентген лаборант інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок)" поширюється на рентген лаборантів, у разі їх зайнятості повний робочий день на роботах і в умовах передбачених цією позицією Списку.

Також, на підтвердження вказаних записів надані відповідні додаткові документи.

Згідно уточнюючої довідки №75 від 08.05.2025, виданої ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ», позивачка працювала повний робочий день в ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ» і за період з 05 вересня 2011 року по 18 вересня 2017 виконувала роботу в рентгенкабінеті в сфері дії іонізуючого випромінювання, з повним відпрацюванням робочого часу за професією.

Крім того, атестацiя робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПI», була проведена згiдно копiї Наказу № 34 вiд 05.05.2010; наказ №65-к від 18 вересня 2017 року «про звільнення з посади» позивача як рентгенолаборанта; наказ №60-к від 31 серпня 2011 року про прийняття на посаду позивача рентген-лаборанта з 05.09.2011; атестацiя про результати проведення робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПI»), була згiдно копiї Наказу № 36 вiд 24.05.2010, згідно з яким було підтверджено право на пільги та компенсації за роботу в шкідливих та важких умовах праці на робочому місці рентгенлаборанта: встановлення відповідно 30-годинного та 15-годинного робочого тижня; наказ №46/1 вiд 25.10.2016. про проведення чергової (наступної) атестації робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПІ»; наказ № 54 вiд 09.11.2016 про результати проведення чергової (наступної) атестацiї робочих мiсць за умовами працi у Лiкувально-дiагностичному центрi ТОВ «ХЕЛСI ЕНД ХЕПІ» згідно з яким було підтверджено право на пільги та компенсації за роботу в шкідливих та важких умовах праці на робочому місці рентгенолаборанта: встановлення відповідно 30-годинного та 15-годинного робочого тижня; особова картка працівника Типова форма № П-2, де посада позивача лікар рентгенолог.

Також, відповідно до уточнюючої довідки №14к від 23.04.2025, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», Позивач працювала повний робочий день в КУ «Міська поліклініка імен 8 Марта» і за період з 04 січня 1999 по 31 травня 2004 виконувала роботи у рентгенологічному відділенні в зоні іонізуючого випромінювання у рентгенологічному відділенні з повним відпрацюванням робочого часу, за професією, посадою рентген-лаборанта, що передбачена Списком 1 розділ XIX, постановою КМУ №162 від 11.03.1994 та №36 від 16.01.2003. Первинна атестація згідно наказ №60а від 03.02.2003. Довідка видана на підставі штатного розпису, розрахункових відомостей, особистої картки.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання, згідно Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (надалі Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (надалі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

В п.4 Порядку № 442 та п.п.1.5 п.1 Методичних рекомендацій, видно, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Крім того, ст.41 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць, відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

В п.8,9 Порядку № 442 встановлено, що проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Отже, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а вказала, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вказала про неправомірність дій органу Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю доказів проведення роботодавцем атестації робочого місця.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності переліку посад при атестації, колегія суддів ще раз зауважує, що посада позивача у спірний період передбачалась Списком №1, ТОВ «ХЕЛСІ ЕНД ХЕПІ», надало документи щодо проведення атестації робочих місць. В свою чергу, будь-які неточності в таких документах, з урахуванням обов`язковості атестації робочого місця позивача, фактично не можуть ставитись в вину позивачу, а є відповідальністю роботодавця.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зарахування до пільгового стажу період роботи з 05.09.2011 18.09.2017.

Також, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувало періоди роботи з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 20.06.2023 по 30.04.2025 до пільгового стажу позивача.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №66 від 06.06.2025.

Щодо зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу по Списку №1 період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011 по 18.09.2017, з 20.06.2023 по 30.04.2025 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2025 та подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/18887/25, протягом місяця з дати набрання законної сили вказаним рішенням, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Перебування позивача на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області, при цьому звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пільгової пенсії по Списку №1, і звернення позивача саме до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області та перебування на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області, не породжує обов`язок здійснення зарахування стажу та повторного розгляду заяви саме у Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління № 25-1). Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про таке:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати періоди страхового стажу та повторно розглянути клопотання призначити пенсію є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду у Запорізькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу по Списку №1 період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011 по 18.09.2017, з 20.06.2023 по 30.04.2025 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2025 та подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/18887/25, протягом місяця з дати набрання законної сили вказаним рішенням, з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки таке зобов`язання має покладатись на визначений за принципом екстериторіальності орган, який виніс оскаржуване рішення, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, правомірно зобов`язав призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта в частині судового контролю, колегія суддів зазначає, що приписами ч.1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку наявні обставини, які зумовлюють необхідність подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/18887/25, протягом місяця з дати набрання законної сили вказаним рішенням.

Як вже вище вказував суд, дане питання є правом суду і доводи апелянта щодо надмірності не знаходять свого підтвердження.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року змінити в межах абзацу 3 та 5 резолютивної частини рішення..

Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року наступним чином "Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу по Списку №1 період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1999 по 31.05.2004, з 05.09.2011 по 18.09.2017, з 20.06.2023 по 30.04.2025 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , починаючи з 30.05.2025".

Викласти абзац 5 резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року наступним чином "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/18887/25, протягом місяця з дати набрання законної сили вказаним рішенням.".

В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.