Справа № 200/100/26
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Справа№200/100/26

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) та отримує регресні виплати, оскільки має 60% втрати працездатності відповідно до Довідки МСЕК серії 12ААА №098607 від 24.06.2021 року. З червня 2020 року йому було призначено страхові виплати у зв`язку із професійним захворюванням на підставі Акту П-4 від 08.04.2020 року. Позивач зауважив, що розрахунковий період, за який обчислювалася середня заробітна плата для розрахунку щомісячної страхової виплати, визначений згідно п.п. 3, 6, 11 та 13 Постанови Кабінету Міністрів України №1266 від 26.01.2001 (зі змінами) «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення)» і становить 12 календарних місяців перед настанням страхового випадку без урахування календарних днів не відпрацьованих з поважних причин з грудня 2017 по листопад 2018 року включно. Загальна кількість календарних днів у розрахунковому періоді становить 256 днів, загальна сума нарахованої заробітної плати 140314,52 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата для розрахунку щомісячної страхової виплати визначена відповідно до п.14 Постанови №1266 та становить 19614,10 грн., що підтверджується відповіддю відповідача від 28.03.2025 року. Позивач закцентував свою увагу на тому, що розрахунок страхових виплат у зв`язку із професійним захворюванням був здійснений без урахування заробітку за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, у зв`язку із несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРГЕОСЕРВІС» страхових внесків (Єдиного внеску) за цей період. Позивач вважає дії відповідача щодо неврахування при розрахунку страхових виплат заробітку за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, у зв`язку із несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРГЄОСЕРВІС» страхових внесків (Єдиного внеску) за цей період неправомірними.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив наступне, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки страхові виплати в зв`язку з професійним захворюванням були призначені йому з 19.05.2020, але він здійснив першу активну дію (подав лист звернення до відповідача) лише 19.03.2025, а до суду звернувся з даним позовом лише 07.01.2026, тобто майже 5 років Позивач не вчиняв жодної активної дії щодо поновлення своїх прав. Відповідач зазначив, що за даними АС «Реєстр потерпілих» позивачу страхові виплати в зв`язку з професійним захворюванням, встановленим йому 08.04.2020 за час роботи на ТОВ «Укргєосервіс» (акт за формою П-4 від 09.04.2020), були призначені Торецьким міським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області з 19.05.2020 на підставі виписки з акту огляду МСЕК сер. 12 ААА № 090552 від 02.06.2020, якою потерпілому було встановлено 3 група інвалідності та 60% стійкої втрати професійної працездатності з 19.05.2020. Розрахунок середньомісячної заробітної плати для визначення розміру щомісячних страхових виплат здійснювався відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (зі змінами) (далі Порядок). Відповідно до п. 11 Порядку розрахунковий період склав 12 місяців перед настанням страхового випадку з 01.12.2017 по 30.11.2018. При цьому, кількість календарних днів без урахування днів, невідпрацьованих з поважних причин, склала 256, загальна сума нарахованої заробітної плати 140314,52 грн. Відповідач зауважив, що середня заробітна плата позивача, яка була розрахована відповідно до наведеної формули, склала 19614,10 грн. (10496,82 х 22,4229 : 12, де 10496,82 - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за 2019 рік; 22,4229 - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду; 12 - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді). При цьому суми заробітної плати, нарахованої позивачу за серпень листопад 2018 року, були виключені з розрахунку в зв`язку з тим, що за цей період відсутня сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ «Укргєосервіс». Відповідно щомісячна страхова виплата, призначена потерпілому з 19.05.2020, склала 11768,46 грн. (19641,10 х 60%). Відповідач зазначив, що відповідно до абз. 2 п. 34 Порядку (в редакції, чинній на дату призначення виплат) приклади обчислення середньої заробітної плати (доходу) за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджуються Мінсоцполітики. Відповідно до прикладу 6 розділу ІІ Прикладів обчислення середньої заробітної плати (доходу) за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 21.10.2015 № 1022, у випадку якщо на дату призначення страхових виплат відсутні дані про сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду, розрахунок середньої заробітної плати проводиться без урахування цієї заробітної плати. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що Торецьке відділення Фонду не мало підстав для врахування заробітної плати, нарахованої позивачу за серпень листопад 2018 року, під час визначення середньомісячної заробітної плати потерпілого для розрахунку страхових виплат. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому; копію страхової справи позивача; розрахунок щомісячної страхової виплати позивача та період трудової діяльності позивача, який увійшов при обрахунку.

Представник позивача адвокат Варбан Олександр Валентинович та відповідач про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, про що свідчить наявність у них реєстрації кабінету електронного суду, що вбачається з відповідної відмітки «наявність кабінету ЕС» та відмітки «доставлено» де в графі «дата встановлення статусу» зазначено 19.01.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта серії НОМЕР_2 виданим Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 22.06.2002 року.

Позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково та він має 60% втрати працездатності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок Серії 12 ААА №098607 від 24.06.2021 року та серії 12 ААВ №222737 від 24.06.2021 року.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що з 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, ч. 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення якого припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

Частинами 3 - 8 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону (Закону України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX) також визначено, що до завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України. Установлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України. Фонду соціального страхування України забезпечити передачу Пенсійному фонду України особових справ потерпілих (членів їхніх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Установлено, що з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та отримувачі виплат (матеріального забезпечення) є такими, що зареєстровані (взяті на облік) Пенсійним фондом України. Їх перереєстрація не здійснюється. Стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до дня набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України.

Отже, з 01 січня 2023 року (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.

Судом також встановлено, що станом на час розгляду справи Торецьке міське відділення УВД ФССУ в Донецькій області припинено.

Суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи територіальним органом Пенсійного фонду України, є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (Торецьке міське відділення УВД ФССУ в Донецькій області), отже, є належним відповідачем у даній справі, що також не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В свою чергу, заявами по суті справи є позовна заява, відзив на позовну заяву, тощо (ч.2 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив наступне: - «За даними АС «Реєстр потерпілих» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхові виплати в зв`язку з професійним захворюванням, встановленим йому 08.04.2020 за час роботи на ТОВ «Укргєосервіс» (акт за формою П-4 від 09.04.2020), були призначені Торецьким міським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області з 19.05.2020 на підставі виписки з акту огляду МСЕК сер. 12 ААА № 090552 від 02.06.2020, якою потерпілому було встановлено 3 група інвалідності та 60% стійкої втрати професійної працездатності з 19.05.2020.».

Отже, наявність у позивача встановленої йому безстроково інвалідності, а також право на нарахування та виплату щомісячних страхових виплат не заперечується відповідачем по справі.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при розрахунку страхових виплат заробітку за період з 01 серпня 2018 року 30 листопада 2018 року включно неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити позивачу перерахунок страхових виплат у зв`язку із професійним захворюванням з 07 липня 2025 року з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно з виплатою недоотриманих сум.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою від 19.03.2025 року, на яку відповідачем було надано відповідь від 28.03.2025 року наступного змісту: - «Згідно з актами прийому-передачі Ваша паперова справа на призначення страхових виплат Торецьким міським відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі відділення Фонду) до Головного управління не передавалася, тому надати запитувану довідку про заробітну плату не має можливості. За наявною в користуванні Головного управління інформацією Вам було призначено страхові виплати в червні 2020 року у зв`язку з професійним захворюванням на підставі Акту 11-4 від 08.04.2020. Розрахунковий період, за який обчислювалася середня заробітна плата для розрахунку щомісячної страхової виплати, визначений згідно пп. 3, 6, 11 та 13 постанови Кабінету Міністрів України №1266 від 26.01.2001 (зі змінами) «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення)» (далі Постанова №1266) і становить 12 календарних місяців перед настанням страхового випадку без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, з грудня 2017 року по листопад 2018 року включно. Загальна кількість календарних днів в розрахунковому періоді становить 256 днів, загальна сума нарахованої заробітної плати - 140314,52 грн. Таким чином середньомісячна заробітна плата для розрахунку щомісячної страхової виплати, визначена відповідно до п.14 Постанови №1266. становить 19614,10 грн.».

Також варто зауважити, що вже у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив наступне: - «Розрахунок середньомісячної заробітної плати для визначення розміру щомісячних страхових виплат здійснювався відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (зі змінами) (далі Порядок). Відповідно до п. 11 Порядку розрахунковий період склав 12 місяців перед настанням страхового випадку з 01.12.2017 по 30.11.2018. При цьому кількість календарних днів без урахування днів, невідпрацьованих з поважних причин, склала 256, загальна сума нарахованої заробітної плати 140314,52 грн.

[…].

Середня заробітна плата Позивача ОСОБА_1 , яка була розрахована відповідно до наведеної формули, склала 19614,10 грн. (10496,82 х 22,4229 : 12, де 10496,82 - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за 2019 рік; 22,4229 - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду; 12 - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді). При цьому суми заробітної плати, нарахованої Позивачу ОСОБА_1 за серпень листопад 2018 року, були виключені з розрахунку в зв`язку з тим, що за цей період відсутня сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ «Укргєосервіс». Відповідно щомісячна страхова виплата, призначена потерпілому з 19.05.2020, склала 11768,46 грн. (19641,10 х 60%). Відповідно до абз. 2 п. 34 Порядку (в редакції, чинній на дату призначення виплат) приклади обчислення середньої заробітної плати (доходу) за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджуються Мінсоцполітики. Відповідно до прикладу 6 розділу ІІ Прикладів обчислення середньої заробітної плати (доходу) за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 21.10.2015 № 1022, у випадку якщо на дату призначення страхових виплат відсутні дані про сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду, розрахунок середньої заробітної плати проводиться без урахування цієї заробітної плати.».

Судом з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 23.05.1991 року, встановлено, що у спірний період з 01.08.2018 по 30.11.2018 року (включно) позивач працював у ТОВ «УКРГЄОСЕРВІС» з 06.12.2016 по 28.12.2018 року, що підтверджується номерами записів 26 та 27.

З наявної в матеріалах справи копії довідки форми ОК-5 по позивачу судом встановлено, що під час роботи у ТОВ «УКРГЄОСЕРВІС» позивачу нараховувалась заробітна плата та сплачувались страхові внески з 01.12.2016 по 31.07.2018 року, в свою чергу за період з 01.08.2018 по 28.12.2018 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, але страхові внески за зазначений період підприємством сплачені не були.

Слід зауважити, що суд у своїй ухвалі від 19.01.2026 року зокрема витребував у відповідача: копію страхової справи позивача та розрахунок щомісячної страхової виплати позивача та період трудової діяльності позивача, який увійшов при обрахунку.

Відповідачем з цього приводу було зазначено наступне: - «Щодо виконання ухвали суду від 19.01.2026 про витребування доказів Відповідач повідомляє, що згідно з актом прийому-передачі паперова справа ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не передавалася, у зв`язку з цим надати її копію немає можливості.».

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV у редакції станом на час первинного призначення позивачу страхових виплат).

Пунктом 3, 4, 11, 12, 14 частини 1 статті 1 Закону №1105-XIV встановлено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати і розміру єдиного внеску на соціальне страхування, встановлених законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Страхові внески - кошти відрахувань на окремі види загальнообов`язкового державного соціального страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Страхові кошти - акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом.

Суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1105-XIV, фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом..

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 16 Закону №1105-XIV, застраховані особи мають право, на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

На підставі статті 18 Закону №1105-XIV страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Частиною 1 статті 19 Закону №1105-XIV передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 20 Закону №1105-XIV, за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг:

1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною);

2) допомога по вагітності та пологах;

3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві);

4) оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві (пункти 1 частина 1 статті 22 Закону №1105-XIV).

Стаття 21 Закону №1105-ХІV передбачає, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків менша, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу за формулою: ТП = Св:В, де ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається у місяцях; Св - сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченого за відповідний місяць; В - мінімальний розмір страхового внеску за відповідний місяць.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 33 Закону №1105-ХІV передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку страхових виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 (далі - Порядок №1266).

Згідно з пунктом 3 Порядку №1266, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та інших осіб, які отримують грошове забезпечення, календарні дні тимчасової непрацездатності і відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з розрахункового періоду не виключаються.

Правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктами 32, 33 Порядку №1266 передбачено, що середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС.

У разі коли відомості про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для обчислення середньої заробітної плати (винагороди за цивільно-правовими договорами), такі дані за відповідні періоди надаються роботодавцем протягом п`яти робочих днів за зверненням органів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або застрахованої особи за формою згідно з додатком.

Водночас пунктом 29 Порядку №1266 передбачено, якщо протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахована особа має страховий стаж менше шести місяців, середня заробітна плата визначається для розрахунку: допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку; допомоги по вагітності та пологах - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище двократного розміру мінімальної заробітної плати та не менше за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

Згідно із вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із доказів у справі суд встановив, що: - «Середня заробітна плата Позивача ОСОБА_1 , яка була розрахована відповідно до наведеної формули, склала 19614,10 грн. (10496,82 х 22,4229 : 12, де 10496,82 - середньомісячна заробітна плата найманих працівників, зайнятих в економіці України, за 2019 рік; 22,4229 - сума коефіцієнтів заробітної плати застрахованої особи за кожний місяць розрахункового періоду; 12 - кількість календарних місяців у розрахунковому періоді). При цьому суми заробітної плати, нарахованої Позивачу ОСОБА_1 за серпень листопад 2018 року, були виключені з розрахунку в зв`язку з тим, що за цей період відсутня сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ «Укргєосервіс». Відповідно щомісячна страхова виплата, призначена потерпілому з 19.05.2020, склала 11768,46 грн. (19641,10 х 60%).».

Суд зауважує, що порядок ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування врегульовує Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 1058:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частинах 1, 3, 6, 10 статті 20 Закону №1058-IV, якими передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону №1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до приписів статті 106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отож, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Тобто, з аналізу викладених норм права висновується, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 22.11.2018 у справі №242/4793/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 04.06.2019 у справі №235/900/17, від 27.02.2019 у справі №242/1871/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З огляду на викладене працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством (роботодавцем) - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для обмеження соціальних гарантій працівників позивача.

Суд зазначає, що наймані працівники підприємства самостійно не сплачують єдиний внесок. Обов`язок щодо сплати ЄСВ покладено саме на підприємство яке має здійснити нарахування цього внеску та його сплату одночасно із виплатою заробітної плати своїм працівникам.

Таким чином, внаслідок несвоєчасного виконання роботодавцем свого обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України працівники позбавлені соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи викладене суд висновує, що застраховані особи, за яких з вини страхувальника не були сплачені страхові внески, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності, розмір якої не підлягає обмеженню.

Несвоєчасна сплата або несплата страхових внесків не може бути підставою для відмови у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності в належному розмірі. Оскільки відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків покладається на підприємство, а не на працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку визнати протиправними дії саме Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, оскільки саме ним при призначенні позивачу з 19.05.2020 року щомісячних страхових виплат не було розраховано належним чином розмір цих виплат, оскільки не було враховано період праці позивача з 01.08.2018 по 30.11.2018 року (включно).

Щодо строку звернення, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що позивач у відповідності до заявлених ним позовних вимог просить поновити його права з 07.07.2025 року та оскільки позовну заяву його представником було надіслано на адресу суду засобами зареєстрованого кабінету «Електронний суд» - 07.01.2026 року, слід констатувати той факт, що даний позов було подано у межах шестимісячного строку звернення.

Питання поновлення прав у межах шестимісячного строку звернення не заперечується позивачем, про що він зазначає у позовній заяві.

Також суд зауважує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, визнати протиправними дії Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо неналежного розрахунку ОСОБА_1 розміру щомісячних страхових виплат при їх призначенні з 19.05.2020 року, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як правонаступника здійснити позивачу перерахунок страхових виплат у зв`язку із професійним захворюванням з 07.07.2025 року з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 року (включно) та з виплатою недоотриманих сум.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 07.01.2026, позивач за подання адміністративного позову сплатив 968,96 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 968,96 грн.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо неналежного розрахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) розміру щомісячних страхових виплат при їх призначенні з 19.05.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () як правонаступника здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перерахунок страхових виплат у зв`язку із професійним захворюванням з 07.07.2025 року з урахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 року (включно) та з виплатою недоотриманих сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 1 квітня 2026 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець