Справа № 640/37023/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОШКІН КОТ» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ЙОШКІН КОТ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.12.2021 № про сплату штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та /або пені у сумі 10 378, 50 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/37023/21 передано на розгляд Запорізькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2025 прийнято адміністративну справу до провадження, розпочато спочатку судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03 грудня 2021 №, прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області в частині застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «ЙОШКІН КОТ» штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 10 374,80 грн.; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЙОШКІН КОТ» зареєстровано як юридична особа з 01.09.2020, основний вид діяльності - 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, на момент виникнення спірних правовідносин перебувало на податковому обліку у відповідача.

На підставі наказу ГУ ДПС у Київській області №2677-п від 11.11.2021, направлення на перевірку від 19.11.2021 №8214/10-36-07-07 фахівцями ГУ ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці ТОВ "ЙОШКІН КОТ", що розташована за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1, з питань дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами перевірки складено акт від 19.11.2021 за №20119/10/36/07/43785127 (далі - акт фактичної перевірки).

За змістом вказаного акта, проведеною фактичною перевіркою встановлено порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме:

- проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування та видачі відповідного розрахункового документу у сумі 37,00 грн.;

- перевіркою виявлено факт реалізації та зберігання товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 5180,0 грн. (цигарки «Стронг» армійські в кількості 140 пачок по ціні 37,0 грн. за 1 пачку), а саме: до перевірки не надано накладні, товарно-транспортні накладні, роздруковані документи, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей за місцем їх реалізації та зберігання.

На підставі акту перевірки від 19.11.2021 за №20119/10/36/07/43785127, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2021, яким за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 10 378,50 грн.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом було встановлено факт проведення розрахункової операції з продажу цигарок без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа на суму 37,00 грн., що підтверджується матеріалами перевірки та поясненнями особи, яка здійснювала розрахункову операцію, однак відповідач не довів повторності такого порушення, у зв`язку з чим застосування штрафу у розмірі 50 % вартості товару (18,50 грн.) є безпідставним і правомірним є штраф лише у розмірі 10 % вартості товару (3,70 грн.). Водночас, суд першої інстанції дійшов до висновку, що контролюючий орган не довів наявності підстав для застосування штрафних санкцій за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки відсутність первинних документів за місцем реалізації товару під час перевірки сама по собі не свідчить про відсутність обліку товарних запасів, а відповідачем не надано доказів витребування таких документів у позивача або відмови у їх наданні, тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині застосування штрафу за необлікований товар на суму 10 360,00 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки фактична перевірка позивача проведена контролюючим органом на законних підставах відповідно до статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 та статті 81 Податкового кодексу України, під час якої встановлено факт проведення розрахункової операції з продажу цигарок «Стронг» армійські за готівку на суму 37,00 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документа, що свідчить про порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України №265/95-ВР. Крім того, за результатами перевірки встановлено факт реалізації та зберігання товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання, на загальну суму 5180,00 грн., оскільки під час перевірки позивачем не надано жодних первинних документів, зокрема накладних чи товарно-транспортних накладних, що підтверджують походження та рух товарно-матеріальних цінностей, у тому числі підакцизних товарів, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність у облікових даних платника податків інформації про наявні товарні запаси та є підставою для застосування фінансових санкцій, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, в межах наданих повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - Податковий кодекс України).

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст. 80 ПК України).

За положеннями пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Колегія суддів звертає увагу, що позивача погоджується з порядком призначення та/або проведення фактичної перевірки.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюються Законом №265/95-ВР.

За визначенням наведеним у статті 2 Закону №265/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин):

- реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

- розрахунковий документ - розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Отже, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Як вже було зазначено вище, за результатами проведеної фактичної перевірки контролюючий орган зафіксував в акті факт проведення розрахункової операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування та видачі відповідного розрахункового документу у сумі 37,00 грн., особою, уповноваженою позивачем на проведення розрахункових операцій, що відповідає змісту порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Допущене позивачем порушення підтверджується матеріалами фактичної перевірки, у тому числі, письмовими поясненнями особи, яка була уповноважена на проведення розрахункової операції, та послалась на власну неуважність.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону№ 265/95-ВР тимчасово, до 1 січня 2022 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах:

- 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган застосував до позивача штраф за порушення п. 1, п. 2 Закону№ 265/95-ВР в сумі 18,50 грн., що становить 50 відсотків вартості проданих з порушенням товарів.

Водночас, відповідачем не доведено факт повторності вчиненого позивачем порушення, а тому застосування такого розміру штрафу суд визнає безпідставним.

Отже, з огляду на положення пункту 11 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 265/95-ВР, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правомірною сумою штрафу в цій частині порушення є сума 3,70 грн., а не 18, 50 грн., узв`язку із чим застовування до позивача штрафу в частині 14, 80 грн. визначений безпідставно.

Відтак, прийняте за результатами проведеної фактичної перевірки податкове повідомлення-рішення від 03.12.2021 № є протиправним та підлягає скасуванню в частині застосування до позивача штрафної санкції за порушення п. 1, п. 2 Закону№ 265/95-ВР на суму 14, 80 грн.

Щодо незабезпечення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Згідно статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За правилами статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №825/10/17 у подібних правовідносинах викладено правовий висновок, відповідно до якого сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 996-XIV, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 4 вересня 2020 року у справі № 2а-12445/11/2670, від 4 листопада 2020 року у справі №400/2733/18 від 11 лютого 2021 року у справі №140/470/19 тощо.

Колегія суддів зазначає, що обов`язку платника податку вести бухгалтерський облік, зберігати відповідні первинні документи, на підставі яких здійснюється бухгалтерський облік, та надавати їх контролюючому органу під час перевірки, кореспондує право контролюючого органу в межах покладених на нього функцій запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність для виконання покладених на контролюючий орган функцій.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до пункту 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, відповідачем не надано доказів того, що контролюючий орган запитував у позивача документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, або доказів відмови позивача від надання документів до перевірки.

Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушень законодавства, що регламентує порядок здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, що вказує на відсутність підстав для застосування до нього санкцій, передбачених статтею 20 Закону №265/95-ВР.

Відтак, прийняте за результатами проведеної фактичної перевірки податкове повідомлення-рішення від 03.12.2021 № є протиправним та підлягає скасуванню в частині застосування до позивача штрафної санкції за порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР на суму10 360,00 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Більше того, доводи апелянта зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення в оскарженій частині.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.