Справа № 160/4273/26
Суддя: Коваленко Т. О.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/4273/26
Провадження № 2-а/932/56/26
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

1 квітня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Коваленко Т.О., ознайомившись із матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дроздова Тетяна Леонідівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дроздова Тетяна Леонідівна, звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на розгляд суду поставлені питання про: 1) визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів про порушення правил військового обліку та оголошення ОСОБА_1 у розшук; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів інформацію про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів інформацію про виключення з військового обліку ОСОБА_1 та привести у відповідність його статус з військовозобов`язаного на невійськовозобов`язаного; 4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 направити повідомлення відповідному органу Національній поліції України про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП у відповідності до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєва М.В. від 26.02.2026 справа передана за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра.

При вирішенні питання про наявність підстав для прийняття справи до провадження встановлено, що справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра за предметною юрисдикцією та є такою, що направлена помилково.

Направляючи справу до Шевченківського районного суду міста Дніпра, Дніпропетровський окружний адміністративний суд зазначив, що заявленні позивачем у даній справі позовні вимоги і підстави, викладені на їх обгрунтування свідчать про те, що предметом позову у цій справі є дії суб`єкта владних повноважень, які пов`язані з виявленням ним обставин порушення правил військового обліку, що може свідчити про наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210, 210-1 КУпАП, а також направлені на забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суддя зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створена система адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства, ч. 1 ст. 2 якого унормовує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої він може впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Таким чином, з огляду на положення п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач, як орган військового управління, є суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Національна поліція України як орган виконавчої влади реалізує публічно-владні функції, а, відтак, є суб`єктом владних повноважень у відповідності до вимог КАС України.

Зі змісту позовних вимог позивача ОСОБА_1 , викладених у цьому позові слідує, що протиправні, на думку позивача, дії відповідача призвели до порушення прав та інтересів позивача, з якими він не погоджується, та які створили для нього негативні наслідки. Зі змісту позовних вимог та суб`єктного складу учасників справи вбачається, що в даному випадку позивачем оскаржуються дії відповідача, саме як суб`єкта владних повноважень.

Статтею 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Так, згідно ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

За змістом ч. 1 ст. 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Частиною 3 ст. 21 КАС України визначено, що якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у статті 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Таким чином, зазначена норма визначає вичерпний перелік рішень, які може ухвалити загальний місцевий суд як адміністративний суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з даної справи, позивачем порушуються вимоги з приводу оскарження дій суб`єкта владних проваджень щодо внесення відомостей до державного реєстру та звернення до органу поліції з приводу доставлення та затримання позивача.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності справи про адміністративне правопорушення, або прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , зокрема постанови про притягнення до адміністративної відповідальності або накладення адміністративного штрафу, правомірність якого може бути переглянута за особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначеними статтею 286 КАС України.

Також з матеріалів справи не вбачається, що позивачем оскаржуються дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень по вжиттю заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 260 КУпАП.

З вказаної позовної заяви вбачається, що в даному випадку позивачем не оскаржуються дії відповідача, які б були пов`язані з притягненням його до адміністративної відповідальності. Пред`явлена позовна вимога стосується виключення певних відомостей щодо позивача з реєстрів Міністерства оборони України та Національної поліції, ведення яких належить до управлінських функцій відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо реєстру Міністерства оборони України та підстав внесення інформації щодо реєстрів Національної поліції України.

Таким чином, суддя доходить висновку, що позовні вимоги позивача в цій справі до відповідача, не є вимогами, пов`язаними з діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а є оскарженням дій суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача.

Місцевий суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог в порядку ст. 286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам предметно підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, розглядаються окружними адміністративними судами.

Враховуючи предмет позовних вимог у цій справі, вказаний спір предметно підсудний окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Одночасно, суддею приймається актуальна практика за даною категорією справ П`ятого апеляційного адміністративного суду в постановах від 14.11.2025 у справі № 420/29734/25, від 20.11.2025 у справі № 420/29041/25, від 21.11.2025 у справі №420/25076/25, та від 24.11.2025 у справі № 420/25983/25, в яких також висловлені наступні висновки: 1) у постанові від 14.11.2025 у справі № 420/29734/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Водночас, дослідивши заявлені позивачем вимоги та наведені обґрунтування позовних вимог, колегія суддів зауважує на те, що предметом даної справи є публічно-правовий спір із суб`єктами владних повноважень, а саме: визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звернення до Відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області (далі «Відповідач № 2») про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 2101 КУпАП, та оголошення його у розшук, внесення зазначеної інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «ОБЕРІГ»), інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільного застосунку «РЕЗЕРВ+») та зобов`язання вчинити певні дії щодо направлення повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання позивача та виключення з вищевказаних державних реєстрів таку інформацію. Зробивши висновок про те, що ця справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що місцевий суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог, адже спори, які мають розглядатися у порядку ст. 286 КАС України стосуються виключно оскарження постанов (рішень) у справах про адміністративні правопорушення.», «Враховуючи указаний вище предмет позовних вимог у цій справі, вказаний спір предметно підсудний Одеському окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду, як указав суд першої інстанції. Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що підстави для направлення цієї справи до іншого суду за встановленою підсудністю відсутні.»; 2) у постанові від 20.11.2025 року у справі № 420/29041/25, предметом розгляду у тому числі є вимоги про визнання протиправними дії щодо направлення звернення у Білгород-Дністровському районному відділі поліції Головного Управління Національної поліції в Одеській області) про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210, 2101 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Зміст позовної заяви свідчить про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються, оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача. При цьому із заявленої до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Одеській області позовної вимоги вбачається, що в даному випадку позивачем не оскаржуються дії цього відповідача, які б були пов`язані із притягненням його до адміністративної відповідальності. Позивачем пред`явлено до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Одеській області позовну вимогу про виключення певних відомостей щодо себе з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», інших баз Національної поліції, ведення яких належить до управлінських функцій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, а тому така позовна вимога підлягає розгляду окружним адміністративним судом. Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав вважати, що в даному випадку позивачем у позовній заяві були об`єднані вимоги, щодо яких законом визначена підсудність різним судам.»; 3) у постанові від 21.11.2025 у справі № 420/25076/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «За такого затримання та доставлення особи, яка порушує військовий облік чи інші вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, до ТЦК та СП не є обов`язковим для складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення та відсутність такої особи не перешкоджає можливості притягнення її уповноваженими особами ТЦК та СП до адміністративної відповідальності, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів поліції з вимогою адміністративного затримання/доставки ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 2101 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст. 286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.»; У даній постанові, П`ятий апеляційний адміністративний суд додатково дійшов до висновку, що: «При цьому із заявленої до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області, позовної вимоги вбачається, що в даному випадку позивачем не оскаржуються дії цього відповідача, які б були пов`язані з притягненням його до адміністративної відповідальності. Пред`явлена позовна вимога стосується виключення певних відомостей щодо позивача з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», інших баз Національної поліції, ведення яких належить до управлінських функцій відповідача як суб`єкта владних повноважень, а тому така позовна вимога також підлягає розгляду окружним адміністративним судом.»; 4) у постанові від 24.11.2025 у справі № 420/25983/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження дій районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача, тому розгляд таких вимог повинен здійснюватися окружним адміністративним судом. При цьому із заявленої до Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області позовної вимоги вбачається, що в даному випадку позивачем не оскаржуються дії цього відповідача, які б були пов`язані з притягненням його до адміністративної відповідальності. Пред`явлена позовна вимога стосується виключення певних відомостей щодо позивача з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», інших баз Національної поліції, ведення яких належить до управлінських функцій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, а тому така позовна вимога також підлягає розгляду окружним адміністративним судом.». У цій постанові від 24.11.2025 року у справі № 420/25983/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд також дійшов до висновків: «Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів поліції з вимогою адміністративного затримання/доставки ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 2101 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст. 286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.».

Таким чином, адміністративна справа за даним адміністративним позовом за предметною юрисдикцією адміністративних справ не підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра, як адміністративному суду.

Одночасно суддею враховується, що у ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2019 при розгляді справи №855/364/19 виснувала, що визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи. Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом.

За правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №855/306/19 (провадження № А/9901/232/19) належним і компетентним судом, у розумінні процесуального закону, є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудностей.

Крім того, відповідно до ст. 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, норма стосовно предметної юрисдикції має імперативний характер, порушення правил якої відповідно до ст. 318 КАС України є безумовною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

На підставі вищевикладеного суддя вважає, що прийняття справи в порушення предметної юрисдикції справи, може порушити права заявника на розгляд його заяви «належним судом», а ухвалення рішення суду судом з порушенням правил юрисдикції тягне за собою скасування прийнятого судом рішення та направлення справи компетентному суду.

Крім цього, суддя враховує лист Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду «Про надання методичної допомоги в частині розмежування предметної юрисдикції в справах про оскарження дій та бездіяльності посадових осіб ТЦК», який був наданий на підставі листа П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 та Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 09.12.2025, де між іншим зазначено, що аналіз п. 1 ч. 1 ст. 20 та ч. 1 ст. 286 КАС України дає підстави для висновку, що справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано, зокрема, протягом 10-ти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови). Тобто предметом судового контролю в таких справах є рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, ключове значення для віднесення справ до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України має факт вчинення особою адміністративного правопорушення та здійснення уповноваженим суб`єктом владних повноважень дій, спрямованих на припинення такого правопорушення та притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності у вигляді відповідного рішення.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 5, 19, 20, 29, 171, 248, 286, 294 КАС України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративному суду згідно з предметною підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя Т.О. Коваленко