Справа № 320/62670/24
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Київ справа №320/62670/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині ненадання ОСОБА_1 відповідного часу для відпочинку в кількості 144 (сто сорок чотири) дні пропорційно дням виконання службових обов?язків у вихідні дні під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за ненадання відповідного часу для відпочинку в кількості 144 (сто сорок чотири) дні пропорційно дням виконання службових обов`язків у вихідні дні за час проходження військової служи у військовій частині НОМЕР_1 у розмірі середньомісячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (25.11.2024).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач направлявся у відрядження для участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також у відрядження на НОМЕР_2 загальновійськовий полігон поблизу АДРЕСА_1 та на полігон поблизу АДРЕСА_2 . Як зазначає позивач, за час участі у вказаних заходах позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2024 №334 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з переміщенням до нового місця проходження військової служби військової частини НОМЕР_3 . Однак перед виключенням позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не було вирішено питання надання позивачу днів відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні дні, що є порушенням права позивача на відпочинок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог зазначає, що військовослужбовцям, які виконують службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні у межах пункту дислокації військової частини, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня, а у випадку виконання ним службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, військовослужбовцю надається відповідний час (інший день) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї. Наведеними нормами не передбачено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та не робочі дні, у які той чи інший військовослужбовець виконував обов`язки військової служби.

Вказане твердження узгоджується з приписами п. 7 розділу І Порядку № 260, згідно з яким за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Зауважує, норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульоване спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час.

Позивачем подано відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 27.01.2023 по 25.11.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2023 №46.

Позивач зазначає, відповідачем не заперечується, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2023 №205 позивач був направлений для виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для безпосередньої участі у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України поблизу н.п. Куп`янськ Харківської області, де позивач перебував до 20 вересня 2023 року, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 21 листопада 2024 року №4784/Д6/3153.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме 10, 11, 17, 18, 24,25 червня 2023 року, 01, 02, 08, 09, 15, 16, 22, 23, 29,30 липня 2023 року, 05, 06, 12,13,19,20, серпня 2023 року.

З 21 серпня 2023 року до 2 вересня 2023 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 21.08.2023 №281 перебував у частині щорічної відпустки за 2023 рік.

02 вересня 2023 року позивач прибув з частини щорічної відпустки за 2023 рік для виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для безпосередньої участі у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України поблизу н.п. Куп`янськ Харківської області, де Позивач перебував до 18 листопада 2023 року, що підтверджується Довідкою №4784/Д6/3153.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме 02, 03, 09, 10, 16, 17, 23, 24, 30 вересня 2023 року, 01, 07, 08, 14, 15, 21, 22, 28, 29 жовтня 2023 року, 04, 05, 11, 12, 18 листопада 2023 року.

З 18 листопада 2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №371 від 18.11.2023 позивач вибув з району виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на НОМЕР_2 загальновійськовий полігон поблизу АДРЕСА_1 , де позивач перебував у складі військової частини НОМЕР_1 до 28 грудня 2023 року.

Під час перебування на НОМЕР_2 загальновійськовому полігоні поблизу АДРЕСА_1 позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 19, 25, 26 листопада 2023 року, 02, 03, 09, 10, 16, 17, 23, 24 грудня 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2023 №414 позивач з 29 грудня 2023 року вибув з НОМЕР_2 загальновійськового полігону та прибув для виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для безпосередньої участі у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України поблизу н.п. Куп`янськ Харківської області, де позивач перебував до 14 березня 2024 року.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 30, 31 грудня 2023 року, 06, 07, 13, 14, 20, 21, 27, 28 січня 2024 року, 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25 лютого 2024 року, 02, 03, 09, 10 березня 2024 року.

З 15 березня 2024 року по 01.04.2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 14.03.2024 №75 позивач перебував у частині щорічної відпустки за 2024 рік.

З 03 квітня 2024 року по 08 квітня 2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині) від 03.04.2024 № 96 позивач був залучений до виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для участі у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України поблизу н.п. Куп`янськ Харківської області.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 06, 07 квітня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2024 №101 позивач вибув з району виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до району відновлення військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , де Позивач перебував до 01 травня 2024 року.

Під час перебування в районі відновлення військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 Позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 13, 14, 20, 21, 27, 28 квітня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2024 №124 позивач з 01 травня 2024 року вибув з району відновлення військової частини НОМЕР_4 поблизу АДРЕСА_2 до АДРЕСА_3 та був залучений до складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації по охороні державного кордону з курською областю з 02 травня 2024 року, де позивач перебував до 26 червня 2024 року.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 04, 05, 11, 12, 18, 19, 25, 26 травня 2024 року, 01, 02, 08, 09, 15, 16, 22, 23 червня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2024 №180 (копія витягу додається, наявний у Позивача) Позивач 27 червня 2024 року вибув зі складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2024 Позивач прибув з 29 червня 2024 року для виконання бойових завдань ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, де Позивач перебував до 09 вересня 2024 року.

У зазначений період позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 29, 30 червня 2024 року, 06, 07, 13, 14, 20, 21, 27, 28 липня 2024 року, 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25, 31 серпня 2024 року, 01, 07, 08 вересня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2024 №257 позивач вибув з району виконання бойових завдань ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " до району відновлення військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 , де позивач перебував до 23 жовтня 2024 року.

У зазначений період під час перебування в районі відновлення Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 позивач виконував службові обов`язки у вихідні дні, а саме: 14, 15, 21, 22, 28, 29 вересня 2024 року, 05, 06, 12, 13, 19, 20 жовтня 2024 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2024 №301 позивач з 23 жовтня 2024 року вибув з району відновлення Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 до АДРЕСА_5 , а потім у Синельниківський район Дніпропетровської області, де Позивач перебував до моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 25 листопада 2024 року.

У зазначений період Позивач виконував службові обов?язки у вихідні дні, а саме: 26, 27 жовтня 2024 року, 02, 03, 09, 10, 16, 17 листопада 2024 року.

Періоди участі Позивача у зазначених заходах також додатково підтверджуються довідкою про безпосередню участь у заходах по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військової агресією російської федерації проти України від 21 листопада 2024 року №4784/Д6/3153.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2024 №334 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з переміщенням до нового місця проходження військової служби Військової частини НОМЕР_5 .

Як зазначає позивач, що не заперечується відповідачем, перед виключенням позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 не було вирішено питання надання позивачу днів відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні дні.

Позивач вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч.1, 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із ч. 4, ч. 6 ст. 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для військовослужбовців встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Отже, основним законом, що регулює відносини військовослужбовців під час проходження служби у Збройних Силах України є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. Цим нормативно-правовим актом не передбачено виплати компенсації за невикористані дні за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні.

Міністерством оборони України 07 червня 2018 року видано наказ №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Пуктом 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, передбачено, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розділом XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, визначено складові грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцю у разі його звільнення з військової служби.

За наслідком дослідження їх переліку судом встановлено, що вказаними нормами також не передбачено виплату військовослужбовцю компенсації невикористаних днів відпочинку за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні.

Крім того, слід врахувати, що згідно із положеннями пункту 3 розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 №27, в умовах особливого періоду на військові частини додатково покладаються, зокрема, завдання із надання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

Відповідно до п.2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Пунктом 8 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, передбачено, що на військовослужбовця, який перебуває у відрядженні, поширюється розпорядок дня (режим робочого часу) того органу військового управління, військової частини, установи, організації, підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються.

Отже, системний аналіз вказаних приписів законодавства дає підстави для висновку, що військовослужбовцям, які виконують службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні у межах пункту дислокації військової частини, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня, а у випадку виконання ним службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, військовослужбовцю надається відповідний час (інший день) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

При цьому, наведеними нормами не передбачено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та не робочі дні, у які той чи інший військовослужбовець виконував обов`язки військової служби.

Таким чином, ані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані іншим нормативно-правовим актом не передбачено грошової компенсації за вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Між тим, суд зазначає, що норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульовано спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час. Норми Кодексу законів про працю могли б бути застосовані, як субсидіарні, в разі не врегулювання спірного питання спеціальними нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 803/1755/16.

Суд також уважає безпідставним посилання скаржника на те, що розгляд даної справи необхідно здійснювати через призму порушеного права позивача на відпочинок, адже даний спір стосується саме отримання компенсації, а не днів відпочинку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 282 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.