Справа № 380/21830/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 рокуЛьвівСправа №380/21830/24 пров. №А/857/26253/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмич С. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі №380/21830/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Андрусів У. Б.,

дата ухвалення рішення 02 травня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 12 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні розслідування за фактом нещасного випадку з ним, який мав місце 14 серпня 2021 року; зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного провести розслідування за фактом нещасного випадку з ним, який мав місце 14 серпня 2021 року та за результатами такого розслідування надати йому довідку про обставини травми.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо відмови у проведенні розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року. Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного провести розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року за фактом травмування ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що колишній курсант факультету ракетних військ і артилерії Національної академії ОСОБА_2 чи інші військовослужбовці не повідомляли керівництво навчального курсу, факультету та академії про отримання позивачем травми під час виконання ним обов`язків військової служби, в зв`язку з отриманням травми від виконання обов`язків військової служби позивач не звільнявся. Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 20 грудня 2022 року №9725 (копію долучено до матеріалів позовної заяви) в анамнезі хвороби позивач травму заперечує, захворювання пов`язує з фізичними навантаженнями. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ гетьмана Петра Сагайдачного Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 липня 2021 року №39-КС ОСОБА_2 призначено курсантом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звертався зі скаргами на здоров`я до лазарету Національної академії, а саме: 29 листопада 2021 року. За результатами огляду йому було постановлено діагноз: артралгія [біль у суглобі] правого колінного суглобу та призначено амбулаторне лікування, що підтверджується відповідними записами в Книзі обліку амбулаторних хворих в лазареті.

За твердженням позивача, 14 серпня 2021 року під час навчань на полігоні отримав травму.

Суд установив, що ОСОБА_2 перебував на лікуванні:

- за період з 13 грудня 2021 року до 20 грудня 2021 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львова для дослідження та лікування отриманої ним у серпні 2021 року травми.

- з 10 січня 2022 року до 19 січня 2022 року у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів, де йому 12 січня 2022 року зробили операцію, а саме: артроскопію, резекцію тіла зовнішнього меніска, дебридмент правого колінного суглоба;

- з 05 вересня 2022 року до 20 серпня 2022 року у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих імені Юрія Липи;

- 27 березня 2023 року до 30 березня 2023 року у Військово-медичного клінічного центру Західного регіону;

-23 травня 2023 року до 09 червня 2023 року в ОКНП Чернівецька обласна клінічна лікарня;

-10 листопада 2023 року до 28 листопада 2023 року у КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих імені Юрія Липи;

-23 лютого 2024 року до 18 березня 2024 року у КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих імені Юрія Липи.

Зазначені періоди перебування на лікуванні підтверджуються наявними у матеріалах справи виписками із медичних карток амбулаторного хворого.

Крім того, про перебування на лікуванні свідчать довідки ВКЛ від 18 січня 2022 року №35/1, від 19 вересня 2022 року №1036, від 29 березня 2023 року №780/1, в яких зазначено, що Травма, ТАК пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 09 червня 2023 року №577 та постановою ВКЛ від 09 червня 2023 року, виданої ОКНП Чернівецька обласна лікарня, встановлено причинний зв`язок захворювання Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Ця обставина підтверджується також довідкою військо-лікарської комісії №2 Військово-медичного клінічного центу Західного регіону Збройних Сил України від 26 липня 2024 року №1784.

13 грудня 2021 року позивача скеровано для стаціонарного лікування до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону для стаціонарного лікування з діагнозом старе пошкодження внутрішнього меніска правого колінного суглоба, що підтверджується відповідними записами в Книзі обліку хворих на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР.

У відповідь на заяву від 02 жовтня 2024 року щодо проведення розслідування за фактом травмування, листом від 14 жовтня 2024 року №7995 відповідач довів до відома представнику позивача, що ОСОБА_2 не повідомляв керівництво навчального курсу, факультету та академії про отримання позивачем травми під час виконання ним обов`язків військової служби, в зв`язку з отриманням травми від виконання обов`язків військової служби не звільнявся. Крім того зазначив, що зі змісту виписки із медичної карти стаціонарного хворого ВМКЦ ЗР (м. Львів) від 20 грудня 2021 року №9725 в анамнезі захворювання Ільо С. А. травму заперечує, тому підстави для проведення службового розслідування відсутні.

Вважаючи поведінку відповідача щодо відмови у проведенні службового розслідування за фактом травмування протиправною, позивач пред`явив цей позов.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року є протиправною, оскільки після надходження заяви позивача про проведення розслідування, за наявності медичних висновків, відповідач зобов`язаний видати наказ про проведення такого розслідування відповідно до інструкції №36, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача провести розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року за фактом травмування позивача. Разом з тим, щодо зазначення конкретної дати проведення службового розслідування та надання довідки про обставини травми, то суд зазначає про передчасність таких вимог, оскільки повноваження щодо проведення розслідування та встановлення усіх обставин отримання травми належать відповідачу, суд не може перебирати на себе повноваження та поза встановленою процедурою проводити власне розслідування, натомість лише перевіряє правомірність дій чи допущеної бездіяльності суб`єкта владних повноважень у правовідносинах, що виникли; у матеріалах справи відсутні відповідні акти проведення розслідування, тому заявлена вимога про видачу довідки задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України визначає Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року №332 (далі - Інструкція №332).

Наказом Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року №332 Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 р. за №1667/37289, затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, що додається.

За змістом п.2 наказу Міністерства оборони України від 27 жовтня 2021 року №332 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністра оборони України від 06.02.2001 №36 Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360 (зі змінами).

Пункт 1 розділу ІІ інструкції №36 (на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Відповідно до п.2, 3 розділу ІІ інструкції №36 про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків. Нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

Згідно з п.5 розділу ІІ інструкції №36 командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний: негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1); у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів; залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія транспортного засобу будь-якого виду та форми власності, гостре професійне захворювання або отруєння тощо); протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), а в передбачених законодавством випадках; повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері; якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини,- повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1; протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок; фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця; забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.

За змістом п.8 розділу ІІ інструкції №36 комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення.

Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, одержати письмові та усні пояснення (провести опитування) свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), причини нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), відповідно до Класифікатора видів подій, причин, обладнання, устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, який наведений у додатку 3 до цієї Інструкції; скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 наведеною у додатку 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 наведеною у додатку 5 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження.

Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину.

До акта додаються письмові пояснення (опитування) свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю (наркотичних засобів чи токсичних або отруйних речовин).

Якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2, який зберігається у діловодстві військової частини (п. 9 розділу ІІ інструкції №36).

Пункт 18 розділу ІІ інструкції №36 передбачає, що за результатами розслідування командир військової частини видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, ім`я, по батькові та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин тощо; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому; вжиті заходи дисциплінарного впливу щодо осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів, внаслідок яких стався нещасний випадок. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - положення про військово-лікарську експертизу).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 16 липня 2021 року до 08 квітня 2024 року, ОСОБА_2 був курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звертався зі скаргами на здоров`я до лазарету Національної академії, а саме: 29 листопада 2021 року, за результатами огляду якого поставлено діагноз артралгія [біль у суглобі] правого колінного суглобу та призначено амбулаторне лікування, що підтверджується відповідними записами в Книзі обліку амбулаторних хворих в лазареті.

Крім того, відповідно до записів у Книзі обліку хворих на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР, позивача 13 грудня 2021 року скеровано для стаціонарного лікування до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону для стаціонарного лікування з діагнозом старе пошкодження внутрішнього меніска правого колінного суглоба.

Таким чином, наведені вище обставини спростовують доводи апелянта про неповідомлення керівництва навчального курсу та факультету про отримання ним травми.

Колегія суддів зазначає, що наведеними вище обставинами підтверджується, що позивач тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманою травмою.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого ВМКЦ ЗР (м. Львів) від 20 грудня 2022 року №9725 в анамнезі захворювання Ільо С. А. травму заперечує, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №139, наданій ВМКЦ ЗР (м. Львів) від 19 січня 2022 року №139 зазначено, що зі слів хворого 14 серпня 2021 року під час навчань на полігоні підвернув праву ногу, відчув різкий біль в колінному суглобі. Лікувався амбулаторно та стаціонарно з приводу синовіїту правого колінного суглобу з нетривалим покращенням. Больовий синдром продовжував турбувати. Виконав МРТ правого колінного суглобу (а.с.20 зворот).

Також у всіх наявних довідках військово-лікарських комісій зазначено про те, що травма отримана ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.

За змістом п.3 розділу ІІ інструкції №36 нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме після надходження заяви позивача про проведення розслідування та за наявності відповідних медичних висновків, на відповідача покладається обов`язок видати наказ про проведення такого розслідування відповідно до Інструкції №36, разом з тим, у відповіді на заяву від 02 жовтня 2024 року щодо проведення розслідування факту травмування, листом від 14 жовтня 2024 року №7995 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення службового розслідування.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року є протиправною, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача провести розслідування за заявою від 02 жовтня 2024 року за фактом травмування позивача.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі №380/21830/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі №380/21830/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.