Справа № 607/9323/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

30 березня 2026 рокуЛьвівСправа №607/9323/25 пров. №А/857/15498/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Курильця А. Р.
суддів -Кузьмича С. М.
Мікули О. І.

перевіривши в електронній формі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року у справі №607/9323/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2025 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених ст.286 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення виявленого недоліку.

На виконання умов вказаної ухвали Державна служба України з безпеки на транспорті подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що у зв`язку з постійними та тривалими відключеннями електроенергії в зимовий період, пов`язаними з обстрілами країною агресором критичної інфраструктури, зокрема в місті Києві подібні відключення сягали 20 годин на добу. Це прямо вплинуло на роботу електронних сервісів і на можливість ефективного виконання завдань щодо підготовки та направлення документів по суті та інших процесуальних документів.

Повний текст рішення було отримано Укртрансбезпекою в електронній формі через підсистему «Електронний суд» лише 01.01.2026 року, що підтверджуєтсья карткою руху документа. Відповідно первісна апеляційна скарга, не зважаючи на обставини описані вище, була подана в строк встановлений законодавством для данної категорії справ. Це в свою чергу підтверджує добросовісне ставлення апелянта до своїх процесуальних обов`язків.

Однак через нестабільну роботу електронних сервісів викликану критичною ситуацією з енергозабезпеченням, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху від 29.09.2026 року була зареєстрована в системі Уктрансбезпеки з запізненням, внаслідок чого не була виконана. Звертаємо увагу що судовий збір було сплачено на дату винесення ухвали від 29.01.2026, що свідчить про те що апелянт вживав активні дії щодо оскарження судового рішення по справі №607/9323/25 і виконання встановлених законодавством вимог до оформлення та подання апеляційних скарг. Невиконання вимог ухвали від 29.09.2026 виникло виключно через обставини непереборної сили. Зазначене дає підстави вважати, що контролюючий орган намагався вчинити усі незалежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження з врахуванням критичних умов функціонування держави в зимовий період.

Разом з тим звертає увагу що у зв`язку зі збройною агресією на території України було запроваджено воєнний стан. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. 02.03.2022 року Рада суддів України оприлюднила рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.6 яких рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст.286 КАС України).

За приписами ст.271 КАС України в справах, визначених статтями 273-277, 280-289, 289-5 -цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення проголошено 19 вересня 2025 року.

Для термінових справ нормами КАС України не передбачений відлік строку на апеляційне оскарження з дати отримання особою судового рішення.

Проте, не можна не враховувати право учасника справи на поновлення такого строку як в порядку частини другої статті 295 КАС України (подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня отримання копії повного рішення суду, у разі якщо учасник справи не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду або якщо суд першої інстанції в порушення статті 271 КАС України оголосив лише вступну та резолютивну частини рішення суду) так і в порядку частини третьої статті 295 КАС України (з інших поважних причин).

Матеріалами справи стверджується, що оскаржуване рішення вручено скаржнику 02 січня 2026 року.

Водночас судом встановлено, що скаржник 11 січня 2026 року вже звертався з апеляційною скаргою на вищезгадане рішення суду, однак ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року таку повернуто скаржнику,у зв`язку з несплатою судового збору.

Відтак розглядувана апеляційна скарга подана засобами поштової кореспонденції 27 лютого 2026 року повторно.

Зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, колегія суддів вважає, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

1) первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

2) повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

3) скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою.

4) доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

5) наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Судова колегія однозначно враховує право скаржника на поновлення строку у десятиденний строк з дня отримання копії повного рішення суду, яке відбулося 02 січня 2026 року, однак таке право було реалізоване 11 січня 2026 року, при поданні первинної апеляційної скарги.

Суд зауважує, що первинна апеляційна скарга повернула ухвалою суду від 09 лютого 2026 року (копію ухвали отримано 12 лютого 2026 року в електронний кабінет скаржника, що встановлено за допомогою функціоналу комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду»), а з повторною скаргою апелянт звернувся лише 27 лютого 2026 року, тобто через 15 днів з моменту отримання ухвали про повернення первісної апеляційної скарги та майже через 2 місяці з моменту ознайомлення з оскаржуваним рішенням, при 10-денному строку на подання апеляційної скарги.

Сплив такого проміжку часу об`єктивно не може бути визнаним таким, що свідчить про подання повторної апеляційної скарги без надмірних зволікань.

Тобто довідавшись 12 лютого 2026 року про повернення апеляційної скарги, скаржник не звернувся повторно з апеляційною скаргою, упродовж розумного строку, без невиправданих затримок і зайвих зволікань

Більше того, скаржником не доведено, що повернення попередньо поданої скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником.

Так, судовий збір сплачено згідно з платіжною інструкцією №34 від 14 січня 2026 року. Тобто апелянт 15 днів мав у розпорядженні документ про оплату судового збору до моменту залишення первинної апеляційної скарги без руху 29 січня 2026 року, однак невідкладно не надіслав такий до суду апеляційної інстанції.

Більше того, не надіслав такий і на момент повернення первинної апеляційної скарги 09 лютого 2026 року ще через 10 днів.

Водночас і розглядувану апеляційну скаргу подав через 15 днів після повернення первісної 27 лютого 2026 року.

Суд вказує, що на підтвердження існування обставин, пов`язаних з введенням воєнного стану, апелянт не надав доказів того, що такі обставини як повітряні тривоги і відключення електроенергії, існували безперервно та об`єктивно перешкодили вчасному поданню ним апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, як саме вищезазначена обставина об`єктивно перешкодила вчасному поданню платіжної інструкції, адже первинну апеляційну скаргу подано 11 січня 2026 року за допомогою системи «Електронний суд», однак апелянт, за його твердженнями, не міг після цього, з 14 січня 2026 (отримання квитанції про оплату судового збору) впродовж 25 днів подати таку до апеляційного суду.

Такі міркування судом оцінюються критично, як мінімум, з огляду на можливість подати платіжну інструкцію в паперовій формі засобами поштової кореспонденції.

Жодних доказів про «нестабільну роботу електронних сервісів» скаржник не долучає.

В такому випадку посилання апелянта лише на труднощі, спричинені воєнним станом, повітряними тривогами, відключенням електроенергії чи технічними збоями, не можуть визнаватись поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

Доводи, на які посилається скаржник (відключення електроенергії), є, по суті, організаційними труднощами. Неналежна організація роботи суб`єкта владних повноважень, є суб`єктивною причиною і не звільняє особу від обов`язку вчинити процесуальну дію вчасно.

Неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб та невиконання відповідачем вимог процесуального закону не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а тому не підтверджує наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Верховний Суд у постановах від 26.09.2022 (справа N 560/403/22) та від 08.08.2024 (справа N 440/15583/23) зауважив, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень не може та не повинен намагатись отримати вигоду від ситуації, яка склалася в державі, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі, і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Відповідач не конкретизував вплив відключення електроенергії на виконання процесуальних обов`язків протягом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також не підтвердив такі обставини належними та допустимими доказами.

Доводи відповідача на обстріли критичної інфраструктури та перебої у зв`язку з цим з електроенергією є необґрунтованими, оскільки скаржник не надав належних доказів того, що такі обставини існували безперервно (постійно) та не обґрунтував, яким саме чином такі обставини об`єктивно перешкодили поданню апеляційної скарги упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.

Варто наголосити, що органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі N 640/3770/21, від 10 грудня 2024 року у справі N 560/2929/24.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року, заява N 35548/06). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03).

Своєю чергою заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення ЄСПЛ у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" від 07 липня 1989 року, заява N 11681/85).

Суд зазначає, що принцип ефективного судового захисту, гарантований статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (European Convention on Human Rights, 1950), охоплює не лише реальну можливість звернення до суду, але й передбачає обов`язок сторін діяти добросовісно і не використовувати процесуальні механізми для затягування чи уникнення виконання судового рішення.

Такий підхід відповідає сучасним європейським стандартам, спрямованим на запобігання зловживанням процесу і забезпечення справедливого балансу між правом на доступ до суду та принципом правової визначеності.

Відповідно до пункту 2 Додатка до Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи CM/Rec (2024)2 від 05 квітня 2024 року "Щодо протидії використанню стратегічних позовів проти участі громадськості" (Recommendation CM/Rec (2024)2 of the Committee of Ministers to member States on countering the use of strategic lawsuits against public participation, 5 April 2024), держави-члени Ради Європи повинні забезпечувати належний баланс між правом особи на доступ до суду та необхідністю протидії зловживальним судовим діям.

Подібний підхід відображено також у преамбулі (пункт 31) та статті 10 Директиви (ЄС) 2024/1069 Європейського Парламенту і Ради від 11 квітня 2024 року "Про захист осіб, які беруть участь у публічному обговоренні, від явно необґрунтованих позовів або зловживальних судових проваджень" (Directive (EU) 2024/1069 of the European Parliament and of the Council of 11 April 2024 on protecting persons who engage in public participation from manifestly unfounded claims or abusive court proceedings), у яких підкреслено, що процесуальні гарантії проти зловживань мають застосовуватися без обмеження ефективного доступу до правосуддя та з урахуванням необхідності досягнення справедливого балансу.

Вимога пропорційності та процесуальної сумлінності, спільна для зазначених європейських стандартів, становить невід`ємну умову реалізації права на справедливий суд і правової визначеності. З огляду на це, застосування процесуальних строків до суб`єкта владних повноважень, який не довів поважності їх пропуску, відповідає вказаним принципам.

Посилання на обставини введення в Україні воєнного стану наведені в загальному без конкретизації того, яким саме чином ці обставини вплинули на можливість виконання апелянтом своїх процесуальних обов`язків, та без надання належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Варто зазначити, що Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2023 року у справі № 760/4516/20, від 31 серпня 2023 року у справі № 460/15983/21 зазначав, що опубліковані Радою суддів України рекомендації мають рекомендаційний характер і враховуються судом у сукупності із іншими обставинами та доказами, які свідчать про наявність підстав для поновлення/продовження строку.

Сукупність обставин у цій справі вказує на те, що скаржником не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав з метою здійснення апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи те, що особою, яка подала апеляційну скаргу, у встановлений суддею-доповідачем строк подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак вказані підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені Державною службою України з безпеки на транспорті та відмовити у задоволенні заяви.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2025 року у справі №607/9323/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Ухвалу разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула