Справа № 200/4827/25
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Справа№200/4827/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий засобами поштового зв`язку 25 червня 2025 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо непоновлення пенсійних виплат ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 лютого 2025 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

11 липня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058); взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

З 01 лютого 2025 року відповідач припинив виплату пенсії у зв`язку з відсутністю чергової фізичної ідентифікації.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непоновленні виплати пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач вказувала на те, що в лютому 2025 року самостійно ініціювала проходження фізичної ідентифікації, за результатами якої Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області) прийняло рішення від 20 березня 2025 року № 630913 про встановлення її особи.

Крім того, в червні 2025 року поштою позивач додатково надіслала пенсійному органу заяву, якою підтвердила факт неотримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації та просила поновити виплату пенсії з 01 лютого 2025 року.

Незважаючи на це, ГУ ПФУ в Донецькій області виплату пенсії не поновило.

Позивач наголошувала, що ч. 2 ст. 49 Закону № 1058 не передбачає в якості умови поновлення виплати пенсії подання пенсіонером заяви про її поновлення.

Навела на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14 липня 2023 року у справі № 200/8218/20-а, щодо форми звернення до органів Пенсійного фонду України.

Зазначила, що є особою похилого віку (85 років) і не має фізичної можливості з`явитися до органу Пенсійного фонду, оскільки не може подолати відстань з тимчасово окупованої до підконтрольної Україні території без шкоди для свого життя і здоров`я.

Також позивач не може подати заяву в електронній формі у зв`язку з відсутністю кваліфікованого електронного підпису та неможливістю його отримати в дистанційному режимі.

На переконання позивача, підстави для непоновлення виплати пенсії в її випадку відсутні, оскільки її особа встановлена в результаті фізичної ідентифікації і вона підтвердила факт неотримання пенсії від держави-агресора.

Позивач доводила, що оскаржуваною бездіяльністю відповідач порушив її конституційне право на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, а також право на мирне володіння майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень, у порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м. Слов`янськ як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058, поновленої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 0540/6607/18-а, яке набрало законної сили 23 листопада 2018 року.

Виплата пенсії проведена по 31 січня 2025 року.

Місце проживання позивачки зареєстровано в селі Василівка Старобешівського (нині Донецького) району Донецької області, тобто на території України, тимчасово окупованій російською федерацією, про що свідчить Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року № 380/43786, (далі Перелік № 376).

Відповідач вказував на те, що окремого порядку виплати пенсії ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі суд не визначив, а тому виплата пенсії проводилась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова КМУ № 637).

Цією постановою передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду опрацьовують наявну інформацію про результати проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеними особами, які одержують пенсію, та продовжують виплату пенсії у разі проходження фізичної ідентифікації особою; для осіб, які взяті на облік як внутрішньо переміщені особи до введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану в Україні та які не проходили фізичну ідентифікацію протягом дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, продовжують виплату пенсії до 31 березня 2024 року, а після цієї дати у разі проходження особою фізичної ідентифікації.

Нарахована сума пенсії внутрішньо переміщеним особам перераховується на рахунки їх одержувачів територіальними органами Пенсійного фонду після проходження ними фізичної ідентифікації починаючи з місяця припинення фінансування виплати пенсії.

Фізична ідентифікація внутрішньо переміщеної особи, яка одержує пенсію через поточний рахунок в установі акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», проводиться акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» кожні шість місяців з дня відкриття рахунка або з дня проведення попередньої фізичної ідентифікації.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством.

У зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 фізичної ідентифікації виплата пенсії автоматично призупинена з 01 квітня 2024 року на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

При цьому відповідач відзначив, що форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії законодавством не затверджена.

Відповідач вказував на те, що Закон № 1058 визначає дії пенсійного органу і пенсіонера, необхідні для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ст. 46 цього Закону.

Заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду, що передбачено п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі Порядок № 22-1).

Згідно з п. 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

21 квітня 2024 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду ОСОБА_1 звернулася з заявою про поновлення виплати пенсії.

17 липня 2024 року визначене за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі ГУ ПФУ в Вінницькій області) розглянуло цю заяву і прийняло рішення № 222578 про встановлення особи.

У зв`язку з цим позивачці поновлена виплата пенсії і нарахована доплата за період з 01 квітня 2024 року по 31 серпня 2024 року, яка виплачена у вересні 2024 року.

В період з 01 вересня 2024 року по 31 січня 2025 року включно ГУ ПФУ в Донецькій області виплачувало пенсію позивачці.

У зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 фізичної ідентифікації після спливу шести місяців з дня проведення попередньої виплата пенсії автоматично призупинена з 01 лютого 2025 року на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

20 березня 2025 року набув чинності Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299, (далі Порядок № 299).

П. 8 Порядку№ 299 визначено, що пенсії, виплату яких припинено до набрання чинності набрання чинності цим Порядком, зокрема, у зв`язку з непроходженням одержувачем фізичної ідентифікації, поновлюються за заявами про поновлення виплати пенсії, у разі встановлення органами Пенсійного фонду особи отримувача в режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу.

Відповідно до п. 10 Порядку № 299 особам, які проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України або які виїхали на підконтрольну Україні територію з тимчасово окупованих російською федерацією територій України, виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

27 лютого 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду ОСОБА_1 подала заяву про поновлення виплати пенсії.

20 березня 2025 року визначене за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області розглянуло цю заяву і прийняло рішення № 630913 про встановлення особи.

Відповідач вказував на те, що після проходження фізичної ідентифікації виплата пенсії не була поновлена через відсутність інформації про отримання/неотримання позивачкою пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, що відповідає вимогам п. 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 і Порядку № 299.

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду з заявою, в якій вказала, що не отримує пенсію від держави-агресора.

Виходячи з того, що заява надіслана засобами поштового зв`язку, (що не передбачено законодавством), відповідач не взяв її в роботу і розглянув відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач доводив, що поновлення виплати пенсії стане можливим після надання позивачкою належної інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації відповідно до вимог Закону № 1058 і Порядку № 299.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою від 11 липня 2025 року суд витребував у ГУ ПФУ в Донецькій області такі докази: докази перебування позивачки на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувача пенсії як в період з 01 січня 2024 року по липень 2025 року включно; витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2024 року по липень 2025 року включно; докази нарахування та фактичної виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2024 року по липень 2025 року (списки осіб на перерахування коштів, платіжні доручення тощо), якщо такий факт мав місце; пенсійну справу (копії матеріалів електронної пенсійної справи) ОСОБА_1 з усіма наявними у ній документами, включаючи рішення про призначення (перерахунок) пенсії; рішення про припинення (призупинення) виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2025 року з усіма документами, що слугували підставою для його прийняття, якщо таке приймалося, якщо ні письмово повідомити про це суд; відомості про те, який саме територіальний орган Пенсійного фонду України прийняв рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2025 року; докази повідомлення позивачки про припинення виплати пенсії з 01 лютого 2025 року; заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії, що була подана після 01 лютого 2025 року, з усіма доданими до неї документами, (якщо така подавалася); відомості про те, який саме територіальний орган Пенсійного фонду України розглядав заяву позивачки про поновлення виплати пенсії, яка була подана після 01 лютого 2025 року; рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, якщо таке приймалося, якщо ні письмово повідомити про це суд.

В повному обсязі витребувані докази відповідач суду не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 10 вересня 1984 року місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207) та Меж і Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затверджених Указом Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019, Старобешівський район Донецької області є територією України, тимчасово окупованою російською адміністрацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) з 07 квітня 2014 року.

Як свідчить Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Донецький район Донецької області, до якого входить колишній Старобешівський район, є територією України, тимчасово окупованою російською федерацією з 07 квітня 2014 року.

Позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 11 листопада 2015 року № .

Фактичне місце її проживання (перебування) після переміщення: АДРЕСА_2 .

За даними Єдиної державної інформаційної системи соціальної сфери станом на березень 2026 року позивач має діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13 червня 2019 року № 1429-, згідно з якою фактичне місце проживання (перебування) позивачки як внутрішньо переміщеної особи так само вказано за адресою: АДРЕСА_2 .

Між тим, в позові ОСОБА_1 зазначила, що, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час звернення до суду з цим позовом, фактично проживає на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010) зареєстроване як юридична особа, є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, яка їй призначена з 24 жовтня 1994 року довічно.

Як внутрішньо переміщена особа позивач отримувала пенсію в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м. Слов`янськ.

Пенсія виплачена по 31 січня 2025 року включно, про що свідчать відомості ІКІС ПФУ «Підсистема призначення та виплати пенсій (ППВП)», а також список № 2 (1004/5001) на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» 05675 за період № 3 із 04 січня 2025 року по 25 січня 2025 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у непоновленні виплати пенсії з 01 лютого 2025 року.

З 01 лютого 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило нарахування та виплату пенсії, про що свідчать відомості ІКІС ПФУ «Підсистема призначення та виплати пенсій (ППВП)», і ця обставина визнається сторонами.

Відповідач вказує на те, що підставою припинення пенсійної виплати слугував факт непроходження позивачкою чергової фізичної ідентифікації.

(Попередня фізична ідентифікація пройдена ОСОБА_1 10 червня 2024 року за її заявою від 21 квітня 2024 року, про що свідчить рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області від 17 липня 2024 року № 222578 «Про встановлення особи»).

При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області рішення про припинення виплати пенсії не приймало.

Між тим, як свідчить рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 20 березня 2025 року № 630913 «Про встановлення особи», прийняте за заявою ОСОБА_1 від 27 лютого 2025 року, за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 13 березня 2025 року та опрацювання наданих нею документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , пенсійна справа № 32) встановлено.

20 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою, якою повідомила, що не отримує пенсію від російської федерації; громадянства держави-агресора не має.

Позивач вказала, що подає цю заяву для підтвердження факту відсутності пенсії з території держави-агресора, просила врахувати цю інформацію та поновити виплату пенсії з 01 лютого 2025 року, наголосивши на тому, що факт проходження нею фізичної ідентифікації підтверджений рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 20 березня 2025 року № 630913.

ГУ ПФУ в Донецькій області отримало заяву від 20 червня 2025 року та зареєструвало її за вхідним № 22307/Х-0500-25.

Листом від 22 липня 2025 року № 25439-22307/Х-02/8-0500/25 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачці, що:

- її заява про неотримання пенсії в російській федерації, надіслана засобами поштового зв`язку, не взята в опрацювання, оскільки такий спосіб подання не забезпечує належної ідентифікації особи заявника;

- відповідно до Постанови КМУ № 299 повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Опрацювання таких заяв здійснюється за умови підтвердження особи заявника у визначеному порядку, тобто подати заяву можна особисто або направити заяву відповідної форми засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду з використанням кваліфікованого електронного підпису;

- Пенсійний фонд реалізував нову можливість формування повідомлення про неодержання пенсії від російської федерації. Така функція передбачена в особистому кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду в розділі «Дистанційне інформування» через авторизацію за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Позивачці рекомендовано надати заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації одним із способів, передбачених законодавством: особисто до найближчого до місця її проживання/перебування територіального органу Пенсійного фонду; в електронній формі (через мобільний додаток Пенсійного фонду, вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду або Портал Дія) з накладанням електронного цифрового підпису.

Також позивачці роз`яснено, що у разі незгоди з цією відповіддю, вона може оскаржити дії або бездіяльність пенсійного органу до вищого органу або у судовому порядку.

Докази, які б свідчили, що на час розгляду справи ГУ ПФУ в Донецькій області поновило нарахування та виплату пенсії позивачці та виплатило їй заборгованість з 01 лютого 2025 року, суду не надані.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Згідно з ч. 1-2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

П. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

На час припинення позивачці виплати пенсії з 01 лютого 2025 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 01 січня 2025 року.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат передбачено ст. 8 Закону № 1058.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій […] із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку […] і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж […].

П. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Виплата пенсії регламентована нормами ст. 47 Закону № 1058.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, […].

Підстави припинення виплати пенсії визначені ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону № 1058:

фізична ідентифікація процедура встановлення ідентифікаційних даних особи із документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної особи, що проводиться в органах Пенсійного фонду, якщо особа не пройшла фізичну ідентифікацію в установі банку, в якій отримує пенсію. До фізичної ідентифікації прирівнюється:

авторизація в особистому електронному кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), створеного за допомогою мобільного додатка Єдиного державного вебпорталу електронних послуг;

ідентифікація особи за допомогою відеоконференцзв`язку з дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час сеансу якого пред`являються документи, що посвідчують особу, відповідно до порядку, встановленого правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері соціального захисту населення та у сфері електронних довірчих послуг та електронної ідентифікації.

Отже, на час припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2025 року п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 була передбачена така підстава припинення виплати як непроходження фізичної ідентифікації.

Припинення виплати пенсії з цієї підстави є правомірним, за сукупності таких умов:

- необхідність проходження фізичної ідентифікації передбачена законодавством;

- людина одержувач пенсії не пройшла фізичну ідентифікацію;

- пенсійний орган прийняв рішення про припинення виплати пенсії.

У справі, що розглядається, правомірність дій ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали у припиненні виплати пенсії, не є предметом спору.

Суд не вважає за необхідне виходити за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС і давати правову оцінку таким діям відповідача, позаяк належний і ефективний захист порушеного права позивачки на отримання пенсії можливий і без цього.

Разом із цим суд вважає за необхідне наголосити, що припинення виплати пенсії «автоматично» без прийняття пенсійним органом відповідного рішення прямо суперечить приписам ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Тобто, припиняючи виплату пенсії позивачці без прийняття окремого рішення, ГУ ПФУ в Донецькій області діяло не у спосіб, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

При цьому суд критично оцінює твердження відповідача про те, що законодавством не визначена форма рішення про припинення виплати пенсії, позаяк відсутність такої форми не звільняє ГУ ПФУ в Донецькій області від обов`язку виконувати пряму норму закону, (у цьому випадку йдеться про норму ч. 1 ст. 49 Закону № 1058).

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у непоновленні виплати пенсії позивачці.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі Закон № 2073), а оскаржувану бездіяльність на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади […] з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:

1) адміністративний орган орган виконавчої влади […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;

2) адміністративна справа (далі справа) справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;

3) адміністративний акт рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);

4) адміністративне провадження сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;

[…].

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 1058 діяв в редакції від 04 квітня 2025 року.

Питання поновлення виплати пенсії врегульовані нормами ч. 2 ст. 49 Закону № 1058, згідно з якою поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону.

Аналіз норми ч. 2 ст. 49 Закону № 1058 зумовлює висновок, що після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення виплати пенсії пенсійний орган зобов`язаний впродовж 10 днів прийняти рішення про поновлення виплати пенсії.

Ч. 3 ст. 35 Закону № 1058 врегульовує питання поновлення виплати пенсії по інвалідності і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що виникли з приводу пенсії за віком.

Ст. 46 Закону № 1058 визначає загальні правила виплати пенсії за минулий час незалежно від виду пенсійної виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. […]

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Крім того, п. 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 установлено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Аналіз норми п. 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 зумовлює такі висновки:

- виплата пенсії громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, обумовлена неодержанням пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації;

- у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та держави-агресора факт неодержання пенсії від останньої підтверджує особа отримувач пенсії;

- таке підтвердження здійснюється шляхом повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації органу Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

20 березня 2025 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Постанова КМУ № 299), яка на час виникнення спірних правовідносин діяла в первинній редакції.

П. 1 Постанови КМУ № 299 затверджений Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межі України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території (далі Порядок № 299).

Згідно з п. 1 Порядку № 299 цей Порядок визначає механізм виплати пенсій […] особам які:

[…]

проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення тимчасової окупації (далі тимчасово окуповані російською федерацією території України);

які виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території.

[…]

Відповідно до п. 2 Порядку № 299 у цьому Порядку […] під терміном «особи, які виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території» громадяни України, які з метою уникнення негативних наслідків тимчасової окупації виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі Перелік № 376), для яких не визначена дата завершення тимчасової окупації, та які проживають на підконтрольній Україні території.

Згідно з п. 6 Порядку № 299 одержувачам […], які проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, виплата пенсії […] здійснюється за умови проходження особою фізичної ідентифікації до 31 грудня кожного календарного року.

Фізична ідентифікація одержувачів як процедура встановлення ідентифікаційних даних особи із документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної особи, здійснюється органами Пенсійного фонду України або установою уповноваженого банку, в якій особа отримує пенсію […].

До фізичної ідентифікації прирівнюється:

авторизація в особистому електронному кабінеті на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України за допомогою віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія. Підпис» («Дія ID») […];

ідентифікація особи за допомогою відеоконференцзв`язку, проведеного територіальним органом Пенсійного фонду України […], під час сеансу якого пред`являються документи, що посвідчують особу, відповідно до порядку, встановленого правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінцифри.

[…]

За правилами п. 8 Порядку № 299 поновлення виплати пенсії […] особам, виплату пенсії […] яким припинено відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, […] здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України:

після проходження фізичної ідентифікації протягом року з дати припинення виплати;

за заявами про поновлення пенсії […], що надійшли до Пенсійного фонду України, зокрема поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), […] або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача у режимі відеоконференцзв`язку […], під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу.

Пенсії […], виплату яких припинено до набрання чинності Постановою КМУ № 299, у зв`язку з непроходженням одержувачем фізичної ідентифікації […], поновлюються за заявами про поновлення виплати пенсії […], що надійшли до органів Пенсійного фонду України, зокрема поданими з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія.Підпис» («Дія ID»), […] або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення органами Пенсійного фонду України особи отримувача в режимі відеоконференцзв`язку […], під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу.

[…]

Під час поновлення виплати пенсії […] відповідно до цього пункту виплата проводиться за період, за який особі не було виплачено пенсію […] після їх припинення, на умовах, передбачених ч. 1 ст. 46 Закону № 1058 […].

Згідно з п. 10 Порядку № 299 особам, які проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України або які виїхали на підконтрольну Україні територію з тимчасово окупованих російською федерацією територій України, виплата пенсії […] проводиться за умови неодержання пенсії […] від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії […] від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії […].

Аналіз наведених вище норм Порядку № 299 дозволяє дійти висновку, що виплата пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, а також особам, які виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, пов`язана з додержанням таких умов:

- проходженням фізичної ідентифікації;

- неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення держави-агресора.

Механізм встановлення територіальними органами Пенсійного фонду України особи одержувача пенсії шляхом відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг визначений Порядком встановлення територіальними органами Пенсійного фонду України особи одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, страхових виплат та інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 20 листопада 2023 року № 49-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 грудня 2023 року за № 2111/41167, (далі Порядок № 49-2).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 49-2 діяв в редакції від 08 грудня 2023 року.

Відповідно до п. 1 розділу І Порядку № 49-2 цей Порядок визначає механізм встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України (далі орган Пенсійного фонду) особи одержувача пенсії […] шляхом відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг.

Порядок здійснення відеоідентифікації визначений розділом ІІ Порядку № 49-2, а опрацювання отриманої під час відеоідентифікації інформації розділом ІІІ цього Порядку.

Зокрема, п. 1 розділу ІІІ Порядку № 49-2 визначено, що за результатами проведеної відеоідентифікації уповноважений працівник:

1) створює відеозапис;

2) формує окремі файли: відео одержувача / законного представника/помічника (з міткою часу/ дати фіксації) з власним ідентифікаційним документом / документом, що посвідчує особу / свідоцтвом про народження дитини, а саме сторінки / сторони, що містять фото власника; відео всіх продемонстрованих документів; протокол опитування.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку № 49-2 зафіксована під час відеоідентифікації інформація не пізніше 5 днів після її проведення передається засобами програмного забезпечення у відповідальний структурний підрозділ для проведення верифікації шляхом аналізу, перевірки та співставлення наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання з отриманою під час підготовки до проведення відеоідентифікації інформацією. За результатами верифікації орган Пенсійного фонду не пізніше ніж через 10 днів після проведення відеоідентифікації виносить рішення про встановлення / невстановлення особи одержувача, яке має містити:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, щодо якої проводилась відеоідентифікація;

2) дату і час прийняття рішення, назву органу Пенсійного фонду, що прийняв рішення;

3) прийняте рішення про встановлення/невстановлення особи одержувача;

4) підпис відповідального працівника.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку № 49-2 усі документи та інформація, створена за результатами проведеної відеоідентифікації, а також прийняте рішення про встановлення/невстановлення особи одержувача зберігаються в електронній пенсійній справі одержувача.

У разі якщо підставою для здійснення відеоідентифікації було звернення одержувача, рішення про встановлення/невстановлення особи одержувача реєструється працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб органу Пенсійного фонду, в електронному журналі звернень органу Пенсійного фонду.

За правилами п. 4 розділу ІІІ Порядку № 49-2 орган Пенсійного фонду не пізніше 3-х робочих днів після прийняття рішення повідомляє одержувача / законного представника/помічника у вибраний ними спосіб про результат проведеної відеоідентифікації. У разі прийняття рішення про невстановлення особи одержувача шляхом відеоконференцзв`язку орган Пенсійного фонду надає роз`яснення щодо причин невстановлення особи одержувача, порядку та строки повторного звернення для проведення відеоідентифікації, а також порядок оскарження такого рішення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 22-1 діяв в редакції від 10 березня 2025 року.

Відповідно до абз. 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про […] поновлення […] пенсії […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію).

За правилами абз. 7 п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за […] поновленням, продовженням виплати пенсії […] вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів […].

Абз. 1 п. 2.8 розділу ІІ Порядку № 22-1 установлено, що поновлення виплати пенсії […] здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як підставу припинення виплати пенсії позивачці відповідач вказує п. 4-1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058, тобто виплата пенсії припинена у зв`язку з непроходженням нею фізичної ідентифікації. Інших підстав для припинення виплати пенсії ГУ ПФУ в Донецькій області не вбачало.

Суд встановив, що 13 березня 2025 року ОСОБА_1 пройшла фізичну ідентифікацію, за результатами якої ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення від 20 березня 2025 року № 630913 «Про встановлення особи».

Отже, внаслідок проходження ОСОБА_1 фізичної ідентифікації та прийняття ГУ ПФУ в Черкаській області рішення від 20 березня 2025 року № 630913 «Про встановлення особи» відпали підстави, з якими відповідач пов`язував припинення виплати пенсії.

При цьому з огляду на приписи абз. 1 п. 3 розділу ІІІ Порядку № 49-2 відповідачу мало бути достеменно відомо, що ОСОБА_1 пройшла фізичну ідентифікацію, за результатами якої її особа встановлена.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в с. Василівка Старобешівського (нині Донецького) району Донецької області, тобто на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

Хоч позивач і взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зі змісту позовної заяви випливає, що фактично вона перебуває на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

Після широкомасштабного вторгнення російської федерації Україна розірвала дипломатичні відносини з країною-агресором. Зокрема, припинила будь-який документообіг та контакти між державними установами, що унеможливлює обмін інформацією між Пенсійним фондом України та пенсійним фондом російської федерації.

За цих обставин для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 має підтвердити факт неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення держави-агресора, шляхом повідомлення про це органу Пенсійного фонду.

Суд встановив, що 20 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою, якою повідомила, що не отримує пенсію від російської федерації.

ГУ ПФУ в Донецькій області отримало цю заяву, проте не взяло її в опрацювання, пославшись на те, що «такий спосіб подання, (тобто надіслання засобами поштового зв`язку), не забезпечує належної ідентифікації особи заявника», про що свідчить його лист від 22 липня 2025 року № 25439-22307/Х-02/8-0500/25.

Тобто єдина підстава, з якою ГУ ПФУ в Донецькій області пов`язало неможливість поновлення виплати пенсії позивачці, це спосіб подання заяви (повідомлення) про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Передусім суд вважає за необхідне наголосити, що ГУ ПФУ в Донецькій області як орган державної влади в силу положень ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому ні Закон № 1058, ні будь-який інший законодавчий акт не наділяє відповідача повноваженнями «не брати до опрацювання заяви одержувачів пенсії» з посиланням на те, що «спосіб подання заяви не забезпечує належної ідентифікації особи заявника».

В заяві від 20 червня 2025 року вказані прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявниці, адреса, за якою зареєстроване місце її проживання, адреса електронної пошти як засіб зв`язку з нею. Заява містить підпис заявниці.

Тобто відомості, наведені в заяві, дають можливість зробити висновок щодо її авторства, а саме, що ця заява подана саме ОСОБА_1 .

В заяві від 20 червня 2025 року позивач зазначила, що не отримує пенсію від російської федерації; громадянства держави-агресора не має; вказала, що подає цю заяву для підтвердження факту відсутності пенсії з території держави-агресора.

З огляду на зміст норми п. 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 єдине призначення повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації це підтвердження особою факту неодержання пенсійних виплати від держави-агресора.

Відтак, заява від 20 червня 2025 року виконує функцію повідомлення, про яке йдеться в п. 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.

Аналізуючи поведінку пенсійного органу з точки зору додержання Закону № 2073, суд виходить з такого.

Підстави для початку адміністративного провадження визначені ст. 36 Закону № 2073.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону № 2073 адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, […], у тому числі щодо отримання адміністративної послуги.

Право на звернення до адміністративного органу закріплено у ст. 38 Закону № 2073, ч. 1 якої передбачено, що особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, […] якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу.

Форма заяви визначена ст. 39 Закону № 2073.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 2073 заява подається в усній чи письмовій формі.

Письмова заява може бути подана в електронній або паперовій формі.

Згідно з ч. 5 ст. 39 Закону № 2073 заява, що подається в електронній формі, повинна відповідати вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вимоги до змісту заяви наведені у ст. 40 Закону № 2073.

Ч. 1 ст. 40 Закону № 2073 установлено, що заява повинна містити: 1) найменування адміністративного органу, до якого вона подається; 2) відомості, достатні для встановлення особи заявника, його контактні дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) або найменування особи, адреса місця проживання/перебування, місцезнаходження, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, інші контактні дані). […]; 3) зміст вимоги заявника; 4) дату складення заяви.

Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 2073 заявник […] підписує заяву, подану в письмовій формі чи оформлену в письмовій формі, власноручно або з використанням електронного підпису, крім випадків, передбачених законодавством.

У визначених законодавством випадках заява в електронній формі може бути подана з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг без накладення електронного підпису, за умови автентифікації особи, яка подає заяву, відповідно до вимог законодавства у сфері електронної ідентифікації.

Порядок подання заяви регламентований ст. 41 Закону № 2073.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 2073 заява подається до адміністративного органу, до компетенції якого належить вирішення порушеного в ній питання.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Закону № 2073 заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.

Ч. 3 ст. 41 Закону № 2073 установлено, що у випадках, передбачених законодавством, заява може бути подана до адміністративного органу через:

1) центр надання адміністративних послуг;

2) інший уповноважений відповідно до закону орган, посадову або службову особу.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 41 Закону № 2073 у випадках, передбачених законодавством, до заяви додаються відповідні документи та/або їх копії.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Закону № 2073 під час формування заяви в електронній формі з використанням програмних засобів відповідного національного електронного інформаційного ресурсу заявнику повинна надаватися інформація про наявність помилок у заяві та достатність наведених у ній відомостей.

Ст. 42 Закону № 2073 врегульовані питання реєстрації заяв.

Так, згідно з ч. 1 ст. 42 Закону № 2073 заява реєструється адміністративним органом в день її надходження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 2073 відмова в реєстрації заяви не допускається.

Ст. 43 Закону № 2073 врегульовані питання залишення заяви без руху.

Ч. 1 ст. 43 Закону № 2073 передбачено, що у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.

У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.

Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону № 2073 необґрунтоване залишення заяви без руху не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону № 2073 у разі усунення виявлених недоліків у строк, встановлений адміністративним органом, заява вважається поданою в день її первинного подання. При цьому строк розгляду справи продовжується на строк залишення заяви без руху.

Ч. 4 ст. 43 Закону № 2073 передбачено, що не допускається повторне залишення без руху заяви, в якій усунуто виявлені недоліки, зазначені в повідомленні про залишення заяви без руху.

Слід також зазначити, що за правилами, наведеними в п. 3 розділу ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2073, до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить принципам цього Закону.

Верховний Суд неодноразово наголошував на недопустимості надмірного формалізму при розгляді заяв про призначення (перерахунок) пенсії.

Так, в постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 620/2027/23 Верховний Суд навів такі висновки:

«[…]

23. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

24. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ст. 8, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України).

25. Також, відповідно до Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (ч. 1 ст. 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

26. Європейська соціальна хартія (European Social Charter) (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

27. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі міжнародними зобов`язаннями України.

28. Формою здійснення особою права на пенсію є пенсійні правовідносини, […]. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки та реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею через уповноважені органи влади.

29. Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист […].

33. Аналізуючи доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій, в контексті спірних правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів враховує, що спірним у цій справі питанням перш за все є форма та зміст заяви, а також правомірність дій відповідача, вчинених ним за наслідками її розгляду.

[…]

39. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.

40. Позиція Верховного Суду стосовно застосування зазначеного Положення сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 766/6029/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 296/3579/17, від 27 березня 2018 року у справі № 560/1073/17, від 27 березня 2018 року у справі № 640/12426/17, від 07 вересня 2018 року у справі № 562/3048/16-а, від 07 вересня 2018 року у справі № 803/1569/16, від 07 вересня 2018 року у справі № 806/215/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 806/2479/16 та від 20 вересня 2018 року у справі № 320/8057/16-а (2а/320/300/16).

[…]

45. Отже, законодавцем визначені альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.

[…]

50. Аналізуючи зміст вищезазначених положень, колегія суддів доходить висновку про те, що особа, яка претендує на призначення пенсії, наділена правом звернення до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком № 22-1. Результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, згідно положень цього Порядку, має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке за загальним правилом має бути прийнято не пізніше 10 днів після надходження заяви.

51. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що заява, подана позивачем, не відповідає встановленій Порядком № 22-1 формі, що виключає можливість її розгляду суб`єктом владних повноважень.

52. Водночас з таким висновком колегія суддів не погоджується і вказує таке.

53. Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

54. На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

55. Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі № 520/5045/2020.

56. Таким чином, враховуючи, що судами попередніх інстанцій досліджено зміст поданої позивачем заяви і вказано, що остання є заявою про призначення пенсії, тобто її зміст є зрозумілим і дає можливість оцінити намір заявника, Суд погоджується з доводами касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій стосовно відсутності підстав у відповідача здійснити її розгляд.

57. Враховуючи зазначене Суд вказує, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

58. Суд також зауважує, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, ст. 3 Основного Закону передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того ст. 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

59. Повертаючись до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що Порядком № 22-1 визначено процедуру, яке є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.

60. Згідно вимог п. 4.3 та 4.7 Порядку № 12-1, результат розгляду заяви про призначення пенсії повинен бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

61. Судами попередніх інстанцій встановлено, що розглянувши подану позивачем заяву про призначення пенсії, Управління листом […] роз`яснено позивачу порядок подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший та запропоновано звернутися до відділу обслуговування громадян […] (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління або за допомогою онлайн сервісів Пенсійного фонду України через особистий кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, з використанням особистого електронного цифрового підпису або за допомогою засобів Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України.

62. Вказане дозволяє Суду дійти висновку про те, що відповідачем не розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 і, відповідно, жодного з передбачених Порядком № 22-1 рішень за наслідками розгляду такої заяви не прийнято.

63. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

64. За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих особою для призначення пенсії повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). Водночас у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання і суперечить вищенаведеним нормам.

65. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 300/3457/20.

[…]».

Верховний Суд в постанові від 22 липня 2025 року у справі № 580/710/24 навів такі висновки:

«[…]

40. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказали на порушенні позивачем порядку звернення із заявою, що передбачений Законом № 1058 та Порядком № 22-1, а саме зазначили, що недотримання форми та змісту вказаної заяви, які передбачені Порядком № 22-1, зокрема подання її у формі адвокатського запиту, є підставою для відмови у її задоволенні.

41. Звертаючись із касаційною скаргою, позивач стверджує про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, які стосуються зокрема того, що подання адвокатського запиту не є підставою для проведення перерахунку пенсії.

42. Аналізуючи доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій, в контексті спірних правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів враховує, що спірним у цій справі питанням перш за все є форма та зміст заяви, а також правомірність дій відповідача, вчинених ним за наслідками її розгляду.

[…]

58. Подібні положення містяться у Законі № 2073. […]

[…]

61. Таким чином, аналізуючи положення Закону № 2073 колегія суддів доходить висновку, що відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні дій щодо розгляду звернення особи виключно з формальних підстав, без дотримання процедури залишення заяви без руху у разі наявності відповідних підстав, є прямим порушенням цього Закону. Така бездіяльність адміністративного органу суперечить як меті, так і змісту адміністративного провадження, що має забезпечувати ефективну, доступну та справедливу реалізацію прав особи у публічно-правових відносинах.

[…]

63. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що заява, подана представником позивача, не відповідає встановленій Порядком № 22-1 формі, що унеможливлює здійснення перерахунку пенсії позивачу.

64. Водночас з таким висновком колегія суддів не погоджується і вказує таке.

65. Вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

[…]

67. Крім того, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 620/2027/23 Верховний Суд, розглянувши спір щодо можливості подання заяви про призначення пенсії у формі, що передбачена Законом України «Про звернення громадян», наголосив, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

[…]

69. Таким чином, з усталеної практики Верховного Суду вбачається, що ключове значення при вирішенні спорів щодо призначення чи перерахунку пенсії має зміст звернення, що дає змогу об`єктивно встановити волю заявника, а не виключно формальне дотримання затвердженої бланкової форми. Зазначені позиції послідовно наголошують, що надмірний формалізм у сфері соціального забезпечення є неприпустимим та призводить до безпідставного обмеження конституційних прав.

70. Враховуючи викладене, Суд зазначає, що право особи на звернення за перерахунком пенсії є складовою права на соціальне забезпечення, гарантованого Конституцією України (ст. 46) та законодавством у сфері пенсійного забезпечення. Незважаючи на формальні вимоги до заяви, визначені Порядком № 22-1, її зміст має відігравати ключову роль при оцінці дійсного волевиявлення особи.

[…]

73. Тому, з огляду на те, що зазначене звернення містить всі істотні елементи, необхідні для розгляду питання про перерахунок пенсії, формальне посилання відповідача та судів попередніх інстанцій на невідповідність такої заяви вимогам форми, передбаченої Порядком № 22-1, без надання оцінки її суті, суперечить засадам справедливості, розумності та пропорційності. Такий підхід ставить формальність вище змісту та суті права, що є несумісним із принципом пріоритетності прав і свобод людини у сфері соціального забезпечення над формою відповідного волевиявлення.

74. Таким чином, Суд доходить висновку, що навіть за умови подання звернення у формі адвокатського запиту, якщо з його змісту вбачається чітке волевиявлення на здійснення перерахунку пенсії, таке звернення має розглядатися як належне звернення за змістом, а не формою. Відмова у задоволенні такого звернення лише з формальних підстав без належної оцінки його змісту та встановлення дійсного волевиявлення особи, є проявом надмірного формалізму з боку органу державної влади, призводить до фактичного обмеження гарантованого Конституцією України права особи на соціальне забезпечення і суперечить принципам пропорційності, добросовісності та верховенства права у сфері публічно-правових відносин.

75. Такі дії пенсійного органу також суперечать принципу «належного врядування» (good administration), що є невід`ємною складовою верховенства права. Цей принцип зобов`язує суб`єктів владних повноважень діяти добросовісно, прозоро, ефективно та бути максимально корисними для особи. Створюючи штучну перешкоду замість сприяння у реалізації права, відповідач діяв всупереч сутності належного врядування, що є неприпустимим у соціальній, правовій державі.

76. Крім того, відповідач своїми діями порушив принцип «правомірних очікувань» (legitimate expectations). Особа, яка має встановлене законом право на перерахунок пенсії, має обґрунтовані та законні очікування, що держава в особі її органів діятиме передбачувано та послідовно для забезпечення реалізації цього права. Відмова відповідача розглянути по суті чітко виражене прохання підриває ці правомірні очікування та руйнує довіру громадянина до держави.

77. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог є передчасними, оскільки ґрунтуються на формальному тлумаченні порядку подання заяви, без належної оцінки змісту звернення, у якому чітко виражено волевиявлення особи на реалізацію права на перерахунок пенсії. […]

[…]».

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 340/686/25.

Наведені вище висновки Верховного Суду передусім стосувалися форми заяви про призначення (перерахунок) пенсії, проте при розгляді цієї справи суд вважає за можливе застосувати підходи, визначені Верховним Судом, і при вирішенні питання щодо правомірності «не взяття в роботу» заяви від 20 червня 2025 року з посиланням на спосіб її подання.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що висновки Верховного Суду стосуються відмови пенсійного органу розглядати по суті заяву через формальну невідповідність способу або форми її подання, що за своєю правовою природою є подібною до спірних правовідносин.

Заява ОСОБА_1 від 20 червня 2025 року відповідає вимогам до змісту заяви, визначеним ст. 40 Закону № 2073, дозволяє чітко і однозначно встановити суть порушеного нею питання та мету подання такої заяви.

Спосіб подання заяви, а саме надіслання поштовим відправленням, прямо передбачений ч. 2 ст. 41 цього Закону.

При цьому ні Закон № 2073, ні Закон № 1058, ні Порядок № 299, ні Порядок № 22-1 не містять заборони на звернення з повідомлення про підтвердження факту неотримання пенсії від держави-агресора шляхом його надіслання поштовим відправленням.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 3 розділу ІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2073 до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить принципам цього Закону.

Отже, до спірних правовідносин належить застосовувати норми Закону № 1058, Порядку № 299 та Порядку № 22-1 в частині, що не суперечить принципам Закону № 2073.

До того ж, дійшовши висновку, що заява ОСОБА_1 від 20 червня 2025 року подана з порушенням встановлених законодавством вимог, ГУ ПФУ в Донецькій області повинно було прийняти рішення про залишення цієї заяви без руху, як це передбачено ст. 43 Закону № 2073, однак відповідач цього не зробив.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Сутність принципу добросовісності і розсудливості розкривають норми ст. 10 Закону № 2073, згідно з ч. 1 якої адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом, а відповідно до ч. 2 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.

Проаналізувавши заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2025 року, в тому числі з урахуванням її змісту і форми, суд дійшов висновку, що ця заява вочевидь давала відповідачу можливість однозначно встановити намір заявниці підтвердити факт неотримання пенсії від держави-агресора та реалізувати право на поновлення виплати пенсії, розглянути цю заяву по суті і за наслідками її розгляду прийняти відповідне рішення (про поновлення виплати пенсії або про відмову у цьому) з додержанням вимог Законів № 1058 і № 2073 та Порядків № 299 і № 22-1.

Однак відповідач цього не зробив, натомість розглянув заяву в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надав позивачці письмову відповідь з роз`ясненням порядку звернення до органів Пенсійного фонду.

ГУ ПФУ в Донецькій області не прийняло жодного рішення за наслідками розгляду заяви позивачки.

Доводячи правомірність своєї поведінки, ГУ ПФУ в Донецькій області вказує лише на одну причину, яка, за його висновком, унеможливлювала розгляд заяви ОСОБА_1 по суті (прийняття її в роботу), а саме те, що «спосіб подання заяви не забезпечує належної ідентифікації особи заявника».

З огляду на суть п. 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 повідомлення, про яке йдеться у цій норми, не має на меті ідентифікацію заявника.

Для цілей ідентифікації, під якою розуміється процедура встановлення особи одержувача пенсії, слугує фізична ідентифікація, що проводиться в органах Пенсійного фонду і покликана забезпечити однозначне встановлення фізичної особи, та прирівняні до неї процедури.

Позивач пройшла таку процедуру, що підтверджено рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 20 березня 2025 року № 630913 «Про встановлення особи» і не заперечується відповідачем.

До того ж варто зауважити, що ГУ ПФУ в Донецькій області не стверджує, що заява від 20 червня 2025 року подана не позивачкою, а іншою особою; не вказує конкретні обставини, які могли б зумовити такий висновок, тощо.

На переконання суду, така поведінка відповідача є проявом надмірного формалізму, порушує такий принцип адміністративної процедури як добросовісність і розсудливість, суперечить принципам «належного врядування» та «правомірних очікувань» і призводить до порушення конституційного права позивачки на соціальний захист (пенсійне забезпечення).

Виходячи з того, що доступ до соціальних прав, в тому числі, права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян, суд вважає за необхідне відзначити, що спосіб звернення до органів Пенсійного фонду з питань пенсійного забезпечення передусім має бути доступним, простим, зрозумілим і зручним для людини (заявника), а не для пенсійного органу, позаяк саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення цих прав і свобод є її головним обов`язком.

Покладання на ОСОБА_1 , 1939 року народження, як людину похилого віку, яка перебуває на тимчасово окупованій території, в умовах повномасштабної війни обов`язку особисто звернутися до територіального органу Пенсійного фонду (для чого потрібно щонайменше виїхати на підконтрольну Україні територію) для подання повідомлення про неодержання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення для поновлення виплати пенсії, становитиме додатковий надмірний тягар для неї. Те саме стосується і подання заяви через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду з тимчасово окупованої території, зважаючи на можливі складнощі з доступом до Інтернету, відсутність українського мобільного зв`язку, тощо.

Тобто в умовах воєнного стану надмірний формалізм, допущений відповідачем, іще більш очевидно суперечить принципу верховенства права.

Враховуючи положення ст. 24 Конституції України, а також правову і соціальну природу пенсійних виплат, право громадянина на їх отримання не може бути поставлено в залежність від місця проживання/перебування. Конституційному праву особи на соціальний захист кореспондують позитивні зобов`язання держави гарантувати реалізацію цього права незалежно від місця проживання/перебування особи, якій призначена пенсія.

ГУ ПФУ в Донецькій області не довело наявність передбачених законом підстав для непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , зважаючи на проходження нею фізичної ідентифікації та подання повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у непоновленні ОСОБА_1 нарахування і виплати пенсії за віком, підлягає визнанню протиправною.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС за встановлених фактичних обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки є покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку:

- поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком;

- нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01 лютого 2025 року по місяць, що передує місяцю поновлення пенсійних виплат, включно.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Ухвалою від 11 липня 2025 року суд задовольнив клопотання позивача та відстрочив їй сплату судового збору за подання адміністративного позову в сумі 1 211,20 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Судовий збір позивач не сплатила, докази здійснення інших судових витрат суду не надала.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому відповідно до ст. 139 КАС судовий збір в сумі 1 211,20 грн підлягає стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає у непоновленні ОСОБА_1 нарахування і виплати пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за віком.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01 лютого 2025 року по місяць, що передує місяцю поновлення пенсійних виплат, включно.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Суддя Т.О. Кравченко