Справа № 300/2609/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 рокуЛьвівСправа №300/2609/25 пров. №А/857/7845/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Мандзія О.П.,

Суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №300/2609/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправними дій, -

суддя у І інстанції Скільський І.І.,

дата ухвалення рішення 14.01.2026,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі апелянт, відповідачі) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №23 від 03.04.2025 про відмову ОСОБА_1 , в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025 та перевести з 27.03.2025 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з врахуванням заробітку, зазначеного в довідках від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02, №56/09-19-10-02 та №57/09-19-10-02 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 27.03.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням №23 від 03.04.2025 відмовлено в такому переведенні у зв`язку з відсутністю правових підстав. При цьому, не зараховано до стажу державної служби періоди роботи на посадах в податкових органах з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025. З позиції позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», таке рішення є протиправним та слід скасувати.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/2609/25 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №23 від 03.04.2025 про відмову ОСОБА_1 , в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025 та перевести з 27.03.2025 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з врахуванням заробітку, зазначеного в довідках від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02, №56/09-19-10-02 та №57/09-19-10-02 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що вказане судове рішення прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії прийнято посадовими особами Головного управління пенсійного фонду України у Полтавській області. Таким чином, між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області жодних правовідносин не виникло, оскільки вказаним відповідачем не прийнято жодних рішень чи допущено бездіяльності, що призвело б до порушення прав позивача, які б потребували судового захисту.

Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є неналежним відповідачем у цій справі.

Щодо зарахування відповідних періодів до стажу державної служби, то зазначено, що чинним законодавством передбачено, що періоди роботи у державній податковій службі на посадах за якими присвоюється спеціальне звання, до 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховується. В даному випадку, станом на 01.05.2016 у позивача відсутній 20 річний стаж роботи на посадах державного службовця та віднесених до них посад державних службовців. Тобто, позивач не набула достатнього стажу для призначення пенсії державного службовця, а тому і права на призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу».

У підсумку, апелянт стверджує, що у нього відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки у позивача відсутній необхідний стаж державної служби 20 років; станом на 01.05.206 позивач не обіймала посаду державного службовця.

Вимога позивача врахувати при переведенні на державну службу довідки від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02, №56/09-19-10-02 та №57/09-19-10-02 виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області в даному випадку є похідною та заявлена передчасно, оскільки повинна вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перехід з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону №889, а відтак спору щодо визначення розміру заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії у цій справі, не існувало. З огляду на зазначене вище, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Апелянт просив скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі №300/2609/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1983, ОСОБА_1 у періоди з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025 працювала в органах державної податкової служби. Крім того, їй 27.09.2005 присвоєно спеціальне звання - інспектор податкової служби 1 рангу, 19.11.2010 присвоєно 10 ранг державного службовця, 17.04.2014 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби та митної справи, 02.06.2020 присвоєно 4 ранг держаного службовця, 24.08.2022 присвоєно 3 ранг держаного службовця, 20.03.2025 припинено державну службу (а.с.23-30).

Згідно з довідкою ГУ ДПС в Івано-Франківській області №55/09-19-10-02 від 21.03.2025 стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 21.03.2025 складає 40 років 10 місяців 18 днів (а.с.12).

ОСОБА_1 27.03.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням №23 від 03.04.2025 відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». У даному рішенні зазначено, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (а.с.11).

Оскільки позивач вважає, що має право на переведення з пенсії, призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне загальнообов`язкове страхування» на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу», звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно не зараховано ОСОБА_1 до її стажу державної служби вказані періоди роботи.

Оскільки відповідачами не надано доказів, які підтверджують відсутність підстав для зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах державної податкової служби з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м Києві протиправно не зараховано до стажу державної служби позивача вказані періоди роботи. Інших підстав для незарахування вищевказаних періодів роботи позивача до стажу державної служби не наведено, а судом не встановлено.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії №23 від 03.04.2025, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, скасовано.

Суд першої інстанції встановив, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом №889-VIII, становив більше 10 років, а в загальному становить більше 20 років. При цьому, відповідно до відомостей трудової книжки, станом на 01.05.2016 позивач обіймала посаду віднесену до посад державної служби та продовжувала працювати на таких посадах і надалі.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із відповідною заявою та необхідними документами 27.03.2025. Отже, позивача слід перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з дати звернення із відповідною заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про переведення на інший вид пенсії, а саме з 27.03.2025

У даній справі, органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу». Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено протиправність рішення №23 від 03.04.2025, з метою належного захисту прав позивача, суд першої інстанції вважав необхідним зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності щодо розгляду заяви позивача від 27.03.2025) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи в органах державної податкової служби з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025, та як наслідок перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.03.2025, здійснивши нарахування та виплату пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ із врахуванням заробітної плати згідно з довідками від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02 , №56/09-19-10-02 та №57/09-19-10-02.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів керується таким.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, пунктом 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано такими, що втратили чинність положення Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, крім статті 37, яка застосовується до осіб, визначених пунктами 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.п. 10 12 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу державної служби.

Крім того, для осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ незалежно від того, чи працювали вони на державній службі станом на 01.05.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ право на пенсію державних службовців мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, а також за наявності стажу державної служби не менш як 10 років за умови перебування на посаді державного службовця на момент досягнення відповідного віку або не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення такого віку.

Пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, за наявності у особи станом на 01.05.2016 відповідного стажу державної служби (10 років для осіб, які на цю дату обіймали посади державної служби, або 20 років незалежно від місця роботи на зазначену дату) така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18.

Таким чином, після 01.05.2016 право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а також досягли встановленого віку та мають необхідний страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.

Проаналізувавши підстави звернення до суду у співставленні з доводами апеляційної скарги, єдиною підставою для відмови відповідача у переведенні позивача на пенсію державного службовця стала недостатність стажу державної служби у зв`язку з не зарахуванням періодів роботи позивача в органах державної податкової служби з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025.

Разом з тим ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби незалежно від місця роботи на час досягнення відповідного віку.

Пунктом 8 розділу XI Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених законодавством, що діяло на той час.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17.

Відповідно до п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів, зокрема, державної податкової служби.

Крім того, згідно з пунктами 342.1 та 342.4 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до пункту 344.1 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб, у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання (ранги) у контролюючих органах, зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив таке.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у періоди з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025 працювала в органах державної податкової служби. Крім того, їй 27.09.2005 присвоєно спеціальне звання - інспектор податкової служби 1 рангу, 19.11.2010 присвоєно 10 ранг державного службовця, 17.04.2014 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби та митної справи, 02.06.2020 присвоєно 4 ранг держаного службовця, 24.08.2022 присвоєно 3 ранг держаного службовця. (а.с.23-30)., при цьому позивачу присвоювалися відповідні спеціальні ранги. З урахуванням зазначених періодів роботи в органах державної податкової служби стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.

З огляду на викладене, з урахуванням установлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві були відсутні фактичні та правові підстави для незарахування до стажу державної служби позивача зазначених періодів роботи на посадах у податкових органах та, відповідно, для відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії.

При цьому судом установлено, що позивач відповідає умовам, передбаченим частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, а саме: досягнула установленого віку, має стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, понад 20 років, а також необхідний страховий стаж.

Отже, позивач має право на реалізацію права на пенсію державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII та статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Вказане свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав та необхідність врахування вищевказаних періодів до стажу державної служби позивача, протиправність рішення від 03.04.2025 за №23 та необхідність переведення позивача на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» з 27.03.2025 (дата звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про переведення).

Пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі - Порядок №622), встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати.

При цьому до заробітної плати включаються всі види оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, пенсія обчислюється із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Порядком №622 також визначено правила врахування складових заробітної плати, зокрема посадового окладу, надбавок за ранг та вислугу років, а також інших виплат, що можуть враховуватися за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 затверджено форми довідок про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем разом із заявою від 27.03.2025 про призначення (перерахунок) пенсії відповідачу надавалися довідка від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), №56/09-19-10-02 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) та №57/09-19-10-02 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби. Вказані довідки відповідають встановленим формам (а.с.12-15).

Ураховуючи, що позивачка після призначення пенсії за віком продовжувала працювати на державній службі до 20.03.2025, колегія суддів вважає, розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із урахуванням довідок, наданих позивачем. Зазначені довідки містять відомості про складові заробітної плати позивача, а також підтверджують, що на всі види оплати праці, включені до довідок, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, такі довідки є належним та допустимим джерелом інформації про розмір заробітної плати, відсоток від якої підлягає врахуванню при обчисленні пенсії державного службовця, а відомості, зазначені у них, підлягають врахуванню пенсійним органом при визначенні розміру пенсійних виплат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що у мотивувальній частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, однак, в резолютивній частині зобов`язав вчинити дії Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Пункт 2 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачає, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Однак, за встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції в резолютивній частині (абзац 3) з мотивів зазначених у цій постанові, та часткового задоволення апеляційної скарги. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

З врахуванням приписів ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України судовий збір перерозподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №300/2609/25 змінити шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.07.1990 по 01.04.1996, з 03.01.1997 по 26.09.2005, з 27.09.2005 по 19.11.2010, з 17.04.2014 по 08.09.2014, з 09.09.2014 по 01.06.2020, з 02.06.2020 по 09.12.2020, з 10.12.2020 по 20.03.2025 та перевести з 27.03.2025 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з врахуванням заробітку, зазначеного в довідках від 21.03.2025 за №55/09-19-10-02, №56/09-19-10-02 та №57/09-19-10-02, виданих Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області».

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №300/2609/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. П. Мандзій
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар