Справа № 400/12531/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/12531/25

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. Дата і місце ухвалення: 29.01.2026р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови №ОПШ047789 від 09.09.2025р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 51 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнуто до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 51 000 грн. на підставі абз.17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач стверджував, що за ст.60 Закону адміністративно-господарські санкції можуть бути накладенні лише на юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців, в той час як статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 втратив ще в 2012 році. Також, позивач посилався на порушення уповноваженими особами Укртрансбезпеки порядку проведення процедури габаритно-вагового контролю, що виразилося у проведенні такого контролю однією особою. А відтак, у відповідності до ст.74 КАС України, зафіксовані в довідці результати зважування не можуть братися до уваги як докази, оскільки вони зібрані з порушенням встановленого законодавством порядку. Посилався позивач і на відсутність Методики, згідно якої повинен проводитися процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, що позбавляє працівників Укртрансбезпеки повноважень на визначення плати за проїзд великовагового транспортного засобу з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантаження на вісі транспортного засобу в русі. Транспортний засіб здійснював перевезення сипучого вантажу (щебнево-піщана суміш), який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху. Ваги, на яких проводилося зважування, не проходили оцінки відповідності і не занесені до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, а також не є сертифікованими, їх використання заборонено у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Результати зважування транспортного засобу на таких вагах є недостовірними. Посилався позивач і на не дотримання відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановленого постановою КМУ №1567.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ОПШ047789 від 09.09.2025р. про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 51000 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 29.01.2026р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця не може бути підставою не застосування до нього штрафу на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки вказаний Закон не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи - порушника статусу підприємця. Виходячи з буквального тлумачення ст.29 Закону наявність статусу суб`єкта господарювання є ознакою автомобільного перевізника. Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Отже, відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки не звільняє його від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що ним здійснювались вантажні перевезення без обов`язкових документів, а частина перша статті 60 Закону передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких, за визначенням статті 1 цього Закону, належить і ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що перевірка здійснювалась на підставі направлення на проведення перевірки від 04.08.2025р. Проте, всупереч вимогам чинного законодавства України, даного направлення на час проведення перевірки фактично не існувало і водію або власнику транспортного засобу воно надано не було, що свідчить про безпідставність проведеної перевірки і є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. В акті проведеної перевірки з незрозумілих причин зазначено, що перевезення здійснюється на підставі товаро-транспортної накладної від 05.07.2025р., перевізником згідно якої виступає ТОВ «Кіппер-Транс». При цьому, часовий розбіг між складанням товаро-транспортної накладної складає цілий місяць, що на практиці здійснення автомобільних перевезень взагалі неможливо. Крім того, позивач взагалі не має ніякого відношення до ТОВ «Кіппер-Транс» і не може виступати в якості автомобільного перевізника по даній справі. Відповідач мав встановити особу автомобільного перевізника шляхом дослідження сукупності документів, а не лише одного з них: реєстраційних документів або товарно-транспортної накладної або документів, що засвідчують використання транспортного засобу на законних підставах або договору про перевезення вантажу. Фізична особа може бути суб`єктом господарюванням та, відповідно, суб`єктом накладення адміністративно-господарських санкцій, лише у разі реєстрації її відповідно до закону підприємцем. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 припинив свій статус фізичної особи-підприємця 04.04.2012р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у період з 11.04.2007р. по 04.04.2012р. ОСОБА_1 був зареєстрований в статусі фізичної особи-підприємця. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 було вантажний автомобільний транспорт.

04.04.2012р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено запис №4003257 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі власного рішення.

У власності ОСОБА_1 з 2021 року перебуває спеціалізований сідловий тягач DAF XF105-460, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz р.н. НОМЕР_2 .

20.01.2024р. ОСОБА_2 за договором найму (оренди) транспортних засобів, передав зазначений автомобіль, а також інші 13 транспортних засобів, в оренду ПП «ТРАНСБУДАЛЬЯНС».

05.08.2025р. автомобіль DAF XF105-460, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснював перевезення щебенево-піщаної суміші по автодорозі Н-24 Благовіщенське - Миколаїв.

05.08.2025р. на а/д Н-24 Благовіщенське - Миколаїв 210 км + 810 м працівниками відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу DAF XF105-460, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz, р.н. НОМЕР_2 , під час якої встановлено, серед іншого, перевищення встановлених чинним законодавством України габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні подільного вантажу, що є порушенням абз.17 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами рейдової перевірки працівниками відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт від 05.08.2023р. за №038795.

В графі акту перевірки «пояснення водія про причину порушення» зазначено: «Завантажувався по нормі, з вагою не згоден».

Того ж дня, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ003120 від 05.08.2025р., а також довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

07.08.2025р. ОСОБА_1 особисто подав до відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївської області заяву про те, що 05.08.2025р. перевізником був саме він та здійснював перевезення вантажу для власних потреб.

13.08.2025р. відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про те, що розгляд справи за актом від 05.08.2023р. за №038795 про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться в приміщенні Відділу 26.08.2025р. з 09:00 год. до 11:00 год. Зазначено, що у разі його неявки справа буде розглянута без участі ОСОБА_1 відповідно до п.27 Порядку №1567.

26.08.2025р. розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не відбувся та його відкладено на 09.09.2025р.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області прийнято постанову №ОПШ 047789 від 09 вересня 2025 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у розмірі 51 000,00 грн. на підставі абз.17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу).

Не погоджуючись з правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 047789 від 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, виходив з того, що ОСОБА_1 з 04.04.2012р. припинив свій статус фізичної особи-підприємця та на даний час не є суб`єктом господарювання. За висновками суду, фізична особа без статусу підприємця не може бути перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та, відповідно, бути суб`єктом правопорушення, визначеного ст.60 цього Закону.

Надаючи правову оцінку таким висновком суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно п.7 Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 13 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).

У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.

За наявності в діях автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.15, п.16 Порядку №1567 копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.

Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

За пунктом 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як вже зазначалося колегією суддів, 05.08.2025р. автомобіль DAF XF105-460, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснював перевезення щебенево-піщаної суміші по автодорозі Н-24 Благовіщенське - Миколаїв. Складеним уповноваженими особами відповідача актом від 05.08.2023р. за №038795 зафіксовано перевищення встановлених чинним законодавством України габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні подільного вантажу (фактична маса транспортного засобу становить 49,35 т замість нормативно встановленого 40 т, перевищення 23,37%; навантаження на строєну вісь 31,3т, перевищення 30,41%), що є порушенням абз.17 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 , передусім, стверджував, що він не являється суб`єктом відповідальності за абз.17 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки не є суб`єктом господарювання. Суд першої інстанції визнав обґрунтованими такі доводи позивача.

Таким чином, у даній справі спірним є питання чи є позивач суб`єктом відповідальності за абз.17 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарські санкції накладаються на перевізника.

Правила дорожнього руху, Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, не визначають поняття перевізника.

Таке визначення міститься лише у ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», де зазначено, що автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно ст.238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою статті 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ч.1 ст.241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, фізична особа може бути суб`єктом господарюванням та, відповідно, може нести адміністративно-господарську відповідальність лише у разі реєстрації її відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.04.2012р. до Реєстру внесено запис №4003257 про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі власного рішення.

Враховуючи наведене, оскільки 04.04.2012р. ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу, передбачені абз.17 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами передбачена ст. 132-1 КУпАП.

Так, відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі, зокрема, трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Положення абз.17 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III та ч.2 ст.132-1 КУпАП передбачають однакову відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків, а саме: у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, на відміну від санкції, передбаченої ст.132-1 КУпАП, визначені абз.17 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III санкції є саме адміністративно-господарськими, які можуть бути застосовані до суб`єктів господарювання.

За умови відсутності у позивача статусу автомобільного перевізника та суб`єкта господарювання колегія суддів не вбачає необхідності досліджувати питання щодо наявності чи відсутності події правопорушення, а також дотримання відповідачем установленої процедури розгляду справи щодо порушення вимог Закону №2344-III.

А відтак, судом першої інстанції правомірно визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ047789 від 09.09.2025р.

Доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 29.01.2026р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук