Справа № 520/33696/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р. № 520/33696/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене листом від 06.11.2025 №298/1/1/Гр003 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2025 року та видати довідку встановленого зразка, передбаченого додатком №4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.93 щодо проживання ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді заступника командира роти з озброєння у військовій частині № НОМЕР_1 з 23.07.1989 по 08.04.1992, яка не працювала в період з 02.07.1990 по 08.04.1992 у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що при визначенні права на пенсійне забезпечення, вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу видачі довідки згідно зразка встановленого додатком №4, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Проте, відповідач, відмовив у наданні вказаної довідки, у зв`язку із тим, що серед поданих документів, зокрема Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості не підтвердив, що у період з 02.07.1990 по 08.04.1992на території міста, району проживання у заявниці не було можливості працевлаштуватися за певною спеціальністю. Позивач вважає таку відиову противоправною, такою, що порушує її права, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено ОСОБА_1 з 29.09.1989 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане Орджонікідзівським відділом ЗАГС 29.09.1989.

ОСОБА_2 з 22.10.1984 по 08.04.1992 рік був зарахований на службу до Збройних Сил СРСР та з 23.07.1989 року по 08.04.1992 рік проходив службу на посаді заступника командира роти озброєння в військовій частині № НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 .

Вказана військова частина була розташована в АДРЕСА_1 . У зазначений період ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком, що підтверджується довідкою паспортиста КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський №82 від 03.11.2021.

Як вбачається із трудової книжки позивача НОМЕР_4 , з 17.09.1987 вона працювала на посаді бібліотекаря в Харківському територіальному центрі науково-технічної інформації і пропаганди. 10.11.1989 звільнена з роботи у зв`язку з переїздом до нового місця служби чоловіка-військовослужбовця за ст. 38 КЗпП УРСР.

В період з 1989 року по 1994 рік позивачка заочно навчалась в Харківському державному економічному університеті за спеціальністю «Бухгалтерський облік, контроль та аналіз господарської діяльності», що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_5 від 13.06.1994 року.

В період з 01.01.1990 по 01.07.1990 позивачка працювала гардиробницею в Шабовській середній школі №1.

В період з 29.06.1992 по 10.01.1994 працювала молодшою сестрою милосердя Територіального комітету товариства Червоного Хреста.

ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 22 вересня 2021 року із заявою, в якій просила видати їй підтверджуючу довідку відповідно до додатку №4 до Постанови КМУ №637 від 12.08.1993, у зв`язку із тим, що вона є дружиною офіцера ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді заступника командира роти з озброєння у військовій частині № НОМЕР_1 , проживала разом із чоловіком у місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, у період з 02.07.1990 по 08.04.1992.

Листом №1170 від 06.10.2021 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу запропоновано надати додаткові документи: довідки органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості; довідку установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.

31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача із заявою та просила видати їй довідку згідно додатку №4 до Постанови КМУ №637 від 12.08.1993, в якій вказати що вона є дружиною офіцера ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді заступника командира роти з озброєння у військовій частині № НОМЕР_1 , проживала разом із чоловіком у місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, у період з 02.07.1990 по 08.04.1992. До заяви були надані наступні документи: копія листа Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості, копія листа Білгород-Дністровського районного відділу ДМС, копія листа Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, копія листа Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району, копія довідки №82 КП «ЖЕО 1» м.Білгород-Дністровський, копія листа ІНФОРМАЦІЯ_2 №1170 від 06.10.2021, копія паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , копія ідентифікаційних кодів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , копія військового квитка ОСОБА_1 , копія трудової книжки ОСОБА_1 , копія свідоцтва про укладання шлюбу. Також повідомлено, що у період з 02 липня 1990 року по 11 березня 1991 року Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості ще не був створений, не здійснював діяльності та не мав статусу юридичної особи, а тому підтвердити або заперечити наявність інформації про вакантні посади за зазначений період неможливо, оскільки у цей час центр фактично не функціонував.

06.11.2025 №298/1/1/Гр003 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв рішення про відмову у наданні запитуваної довідки у зв`язку з тим, що серед поданих заявницею документів, зокрема Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості не підтвердив, що у період з 02.07.1990 по 08.04.1992 на території міста, району проживання у заявниці не було можливості працевлаштуватися за певною спеціальністю.

Посилаючись на неправомірну відмову у наданні запитуваної довідки, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно з пунктом "з" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

На виконання вимог даної статті Кабінет міністрів України прийняв постанову № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно п. 13 Порядку період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток № 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони. При цьому, для дружин військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби до 1 січня 1990 року, період проживання з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що за загальним правилом, проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів.

В той же час, запроваджено окрему процедуру підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю до 01.01.2004. Такі обставини підтверджуються довідками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Вказаним спростовуються посилання відповідача на необхідність надання позивачем довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості та довідка місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості, оскільки подання таких документів було передбачено до зміни редакції пункту 13 Порядку, тобто до 23.09.2022.

Отже, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 вказана довідка видається на вимогу заявника, а на відповідача покладено обов`язок щодо збору, аналізу та витребування відповідної інформації необхідної для оформлення подання до органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про період перебування позивачки, як дружини військовослужбовця з чоловіком військовослужбовцем в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю для обрахунку пенсії.

Окрім того, проаналізувавши дані трудової книжки позивача, можна дійти висновку, що вона починаючи з 1987 року по 2021 була працевлаштована, за виключенням спірного періоду, проживання з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, що визначено ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу належного урядування.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року та Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 06.11.2025 №298/1/1/Гр003 про відмову у наданні запитуваної довідки є необґрунтованим, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним вчинилися дії по збору, аналізу та витребування відповідної інформації необхідної для оформлення подання до органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про період перебування позивачки, як дружини військовослужбовця з чоловіком військовослужбовцем в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю для обрахунку пенсії за період з 02.07.1990 року по 08.04.1992 року. Суд вважає, що відповідача, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення про відому у наданні запитуваної довідки, не врахував обставин, які мають значення для даної ситуації.

Натомість відповідач, обмежившись формальним посиланням на неможливість Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості підтвердити, що у період з 02.07.1990 по 08.04.1992 на території міста, району проживання у заявниці не було можливості працевлаштуватися за спеціальністю "економіст", прийняв передчасне рішення про відмову у наданні запитуваної довідки.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.11.2025 №298/1/1/Гр003 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93 та про необхідність зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2025 року та видати довідку встановленого зразка, передбаченого додатком №4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.93 щодо проживання ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді заступника командира роти з озброєння у військовій частині № НОМЕР_1 з 23.07.1989 по 08.04.1992, яка не працювала в період з 02.07.1990 по 08.04.1992 у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах передбачено, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.11.2025 №298/1/1/Гр003 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2025 року та видати довідку встановленого зразка, передбаченого додатком №4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.93 щодо проживання ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 , який проходив службу на посаді заступника командира роти з озброєння у військовій частині № НОМЕР_1 з 23.07.1989 по 08.04.1992, яка не працювала в період з 02.07.1990 по 08.04.1992 у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувать ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга Горшкова