Справа № 520/4192/26
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30 березня 2026 року Справа № 520/4192/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М. І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 позовну заяву по справі залишено без руху.

Для усунення недоліків встановлених в ухвалі суду від 04.03.2026 позивачу необхідно було долучити докази на підтвердження моменту отримання податкових повідомлень-рішень № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024, № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024 та № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024, стосовно вирішення судом питання про дотримання строку звернення до суду із цим позовом.

09.03.2026 позивачем подано заяву у які вказано, що податкові повідомлення-рішення № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024; № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024; № 2-2030-UA0067457 від 17.12.2024 були отримані позивачем через електронний кабінет платника податків 04.01.2025, що підтверджується доданими доказами. Позивачем не було подано заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду з наведенням поважних причин пропуску такого.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 позовну заяву по справі залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.

Для усунення недоліків встановлених в ухвалі суду від 16.03.2026 позивачу необхідно було долучити до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску за позовними вимогами, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

23.03.2026 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Наводить доводи про те, що податкові повідомлення-рішення отримав 04.01.2025 через електронний кабінет. Своєчасне подання позову було неможливим через бойові дії, відсутність доступу до об`єкта нерухомості та необхідність отримання інформації від контролюючих органів. Позивач безперервно звертався до різних установ для підтвердження фактичного стану майна, знищеного 01.10.2022, однак через відсутність належного механізму документального оформлення та бездіяльність органів отримати потрібні документи не вдалося, і лише після відмови ГУ ДПС у Харківській області від 02.02.2026 зміг сформувати остаточну правову позицію та звернутися до суду, що свідчить про наявність поважних причин пропуску строку.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву позивача, в частині стосовно дотримання строку звернення до суду із цим позовом, прийшов наступного.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, зі змісту якої вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору.

Пунктом 56.18 ст.56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п.56.19 ст.56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту п.56.2, 56.3, 56.17 ст.56, п.57.3 ст.57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України.

Згідно з підпунктом 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 сформулював висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 640/11466/21.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 норма п. 56.19 ст. 56 ПКУ є спеціальною щодо норми частини четвертої ст. 122 КАСУ, а отже, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору. Норма п. 56.18 ст. 56 ПКУ не встановлює строку звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та не є відсильною до норми, яка їх встановлює, та зазначено, що строк у 1095 днів, встановлений ст. 102 ПКУ, є саме строком давності, у межах якого за платником податків зберігається право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, а не строком звернення до суду із такими вимогами. Отже, якщо платник не скористався правом на адміністративне оскарження, то податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу може бути оскаржене в суді протягом 6 місяців з дня отримання платником такого рішення від контролюючого органу.

Отже, відлік місячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 07.07.2025 та закінчився 06.08.2025, тоді як до суду з даним позовом позивач звернувся лише 26.02.2026, тобто поза межами місячного строку звернення до суду.

Щодо наведених позивачем причин поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом, суд зазначає таке.

Стосовно наявності обставин «бойові дії, відсутність доступу до об`єкта нерухомості та необхідність отримання інформації від контролюючих органів».

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року в адміністративній справі №990/115/22 зроблено висновок, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку.

Водночас, такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже проведення бойових дій та відсутність доступу до пошкодженого та/або знищеного об`єкта нерухомості, жодним чином не перешкоджало позивачу звернутися до суду за захистом свого порушеного права із цим позовом, адже доказів, що саме вказані обставини об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду не подано.

Окрім цього протягом липня 2025 року позивач активно зверталась до суб`єктів владних повноважень із відповідними заявами, про що вказано у заяві про усунення недоліків, а відтак і була можливість звернутися із позовом до суду.

Стосовно аргументів необхідності отримання інформації від уповноважених органів, суд відмічає, що дійсно позивач зверталась до: ГУ ДСНС у Харківській області із заявою від 28.06.2025, на яку отримано відповідь від 14.07.2025 № 65100-1-7359/65680; до Виконавчого комітету Куп`янської міської ради із заявою від 07.07.2025, на яку відповіді не отримано, що свідчить про фактичну бездіяльність зазначеного органу; до Центру надання адміністративних послуг Куп`янської міської ради із заявою від 07.07.2025, на яку отримано відповідь від 29.07.2025 № 898.

Попри те, навіть зважаючи на отриману відповідь та відсутність такої протягом установленого строку від уповноважених органів, позивач не звернулась у місячний строк до суду із указаним позовом.

Разом із тим, як саме відсутність таких даних від уповноважених органів перешкоджало позивачу подати позов до суду не наведено. Навіть неотримання таких даних на момент подання позову до суду не перешкоджала позивачу письмово повідомити про це суд у позовній заяві у відповідності до ч. 4 ст. 79 КАС України (якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу).

Стосовно доводів про те, що лише «після відмови ГУ ДПС у Харківській області від 02.02.2026 зміг сформувати остаточну правову позицію та звернутися до суду».

Суд установив, 07.07.2025 ГУ ДПС у Харківській області повідомило позивача на його заяву від 23.06.2025 про те, що підставою для обчислення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що були пошкоджені або знищені, є відомості, визначені ст. 266 ПКУ, дані Реєстру майна. Інформація щодо пошкодження або знищення нерухомого майна повинна бути внесена до Реєстру майна. Для проведення перерахунку податку пропонуємо надати інформацію з Реєстру майна.

Позивач наводить пояснення про те, що зверталась до уповноважених органів з цього питання, однак інформації щодо пошкодження або знищення нерухомого майна, яка повинна бути внесена до Реєстру майна не отримала.

Попри те зважаючи на відсутність такої інформації повторно звертається до ГУ ДПС в Харківській області 26.01.2026 із заявою щодо не нарахування податку у зв`язку із воєнним станом та фактичним знищеннями об`єктів нерухового майна та отримує лист-відмову від 02.02.2026 з аналогічних підстав, які вказані у листі-відмові від 07.07.2026.

Суд відмічає, що повторне звернення відбулось більше ніж через п`ять місяців після поданих заяв до уповноважених органів у липні 2025 року, тобто з серпня 2025 року до 26.01.2026 (звернення із заявою до відповідача) відсутні будь-які відомості об`єктивної неможливості звернення позивача до контролюючого органу із вказаною заявою чи до суду із адміністративний позовом.

Отже повторне звернення до відповідача 26.01.2026, яким відмовлено у задоволенні заяви, не змінює момент, з якого позивач мав звернутися до суду, а свідчить лише про зловживання та заплутуванням суду щодо дати реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Інших обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду у межах визначеного процесуального строку клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду не містить, з огляду на що наведені причини пропуску строку суд визнає неповажними для поновлення строку звернення до суду.

Враховуючи викладене суддя приходить висновку, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду не містить об`єктивних причин, які не залежали від волевиявлення сторони позивача та судом таких не встановлено.

З огляду на викладене приходжу переконання про те, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики ЄСПЛ (справи "Пелевін проти України", № 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суддя зазначає, що незважаючи на повторне залишення позовної заяви без руху та надання позивачу можливості подати заяву про поновлення строку звернення до суду з наведенням об`єктивних причин неможливості звернення до суду у межах процесуального строку встановленого законом, позивач у поданій заяві не навів, а обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування об`єктивних перешкод у реалізації права на судовий захист в межах такого строку та визнані судом неповажними.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 36, Series A № 18).

Доступ до правосуддя включає не лише можливість подати заяву до суду. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, суд прийшов висновку про необхідність повернення адміністративного позову позивачу.

Керуючись ст. 122, 123, 165, 169, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 30.03.2026.

Суддя М. І. Садова