Справа № 140/23/26
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/23/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 23 жовтня 2025 року №49 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 05 вересня 1983 року по 05 квітня 1984 року, з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року згідно з довідками від 31 березня 1986 року, від 09 вересня 1990 року та від 29 травня 1984 року №253 та відповідно до довідки з періодом роботи з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року; період роботи з 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року (Тюлькінський рейд) за записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та період догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу з 01 жовтня 2004 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 30 вересня 2017 року згідно з довідкою від 16 лютого 2022 року №212/3.19 та призначити пенсію за віком з 16 жовтня 2025 року.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 16 жовтня 2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) та отримав рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23 жовтня 2025 року №49 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до якого не зараховано періоди роботи та догляду за пенсіонером.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки працівник не може відповідати за оформлення документів на підприємстві, ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації. Тому довідки, які завірені підписами і печатками підприємства, та трудова книжка від 21 січня 1983 року серії НОМЕР_2 є достатніми підставами для врахування до страхового стажу періодів роботи. Крім того відповідно до довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 16 лютого 2022 року №212/3.19 ОСОБА_1 отримував допомогу за догляд за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу з 01 жовтня 2004 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 по 31 травня 2013 року та з 01 липня 2013 року по 30 вересня 2017 року, у зв`язку із чим за ці періоди підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню як особа, яка надає соціальні послуги. Факт призначення та виплати такої компенсації беззаперечно підтверджує здійснення догляду і якщо уповноважений орган не виконав свій обов`язок щодо нарахування чи сплати єдиного внеску, то це не може позбавляти права на зарахування до страхового стажу указаних періодів.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.23-27) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що за результатами розгляду документів, які були надані позивачем до заяви від 16 жовтня 2025 року, йому правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком через невиконання умови про страховий стаж, до якого не зараховано періоди роботи в колгоспі в російській федерації за 1982 - 1983 роки згідно з довідкою від 17 січня 1982 року №24 у зв`язку із відсутністю інформації щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання, незазначення в заяві про те, що заявник не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за цей період роботи. Крім того, не зараховано періоди роботи в колгоспі згідно з довідками від 31 березня 1986 року, від 09 вересня 1990 року, від 29 травня 1984 року №253, у яких відсутній номер, підстави видачі, підписи відповідальних осіб, встановлений мінімум та фактично відпрацьований час (у трудовій книжці записи відсутні). З приводу незарахування періоду роботи з 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року згідно з трудовою книжкою від 21 січня 1983 року серії НОМЕР_3 відповідач пояснив, що записи не містять дати наказу на звільнення. Відповідач вважає, що через відсутність відомостей в індивідуальних відомостях про застраховану особу не підлягає зарахуванню і період догляду за пенсіонером з 01 січня 2005 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 28 березня 2016 року за довідкою від 16 лютого 2022 року №212/319.

Відповідач зауважував, що вирішення питання про призначення пенсії належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 16 жовтня 2025 року у віці 63 роки звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Після реєстрації заяви працівниками ГУ ПФУ у Волинській області та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області, рішенням якого від 23 жовтня 2025 року №49 (а.с.16) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж становить 20 років 05 місяців 13 днів при необхідному від 22 до 32 років. До страхового стажу не зараховано:

період роботи в колгоспі в російській федерації за 1982 - 1983 роки згідно з довідкою від 17 січня 1982 року №24 (відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання; в заяві про призначення пенсії за віком заявником не зазначена інформація про те, що він не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначений період роботи);

періоди роботи в колгоспі з 05 вересня 1983 року по 05 квітня 1984 року, з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року, з 01 липня 1990 року по 01 серпня 1990 року згідно з довідками від 31 березня 1986 року, від 09 вересня 1990 року, від 29 травня 1984 року №253 (відсутні записи у трудовій книжці, номер довідок, підстави їх видачі, підписи відповідальних осіб, встановлений мінімум та фактично відпрацьований час);

період роботи з 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року згідно з трудовою книжкою від 21 січня 1983 року серії НОМЕР_3 (відсутня дата наказу на звільнення);

період догляду за пенсіонером з 01 січня 2005 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 28 березня 2016 року згідно з довідкою від 16 лютого 2022 року №212/319 (відсутні відомості в індивідуальних відомостях про застраховану особу).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періодів роботи (крім періоду роботи в колгоспі в російській федерації за 1982 - 1983 роки згідно з довідкою від 17 січня 1982 року №24) та догляду, за який він отримував компенсацію, стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як визначено частиною другою статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

За приписами частини четвертої статті 26 названого Закону наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Отже, норми Закону №1058-IV, який набрав чинності 01 січня 2004 року, умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

ОСОБА_1 досяг пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 йому виповнилося 63 роки) перша умова. Для призначення пенсії за віком має виконуватися умова про страховий стаж (у віці 63 роки достатнім є стаж не менше 22 роки).

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності) (пункт 23 Порядку №637).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів. Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі (пункт 24 Порядку №637).

За приписами частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Як регламентовано пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу ІV Порядку №22-1).

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_3 (а.с.8-9), яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Вінницькій області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року з тієї причини, що відсутня дата наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412), всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 глави 4 Інструкції №162).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Так з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 видно, що позивач з 26 вересня 1984 року прийнятий на роботу у Тюлькінський рейд (запис №6), а 15 квітня 1985 року він був звільнений (запис №7).

Суд зауважує, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки читабельні та зрозумілі, між собою пов`язані хронологічно та не містять виправлень, тож відповідач надто формально підходить до питання зарахування страхового стажу. Такий недолік, як відсутність дати наказу про звільнення (є номер наказу та запис засвідчений підписом уповноваженого працівника та печаткою роботодавця), не може бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку). Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини роботодавця не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, а Пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення трудової книжки на позивача.

Отже, період роботи з 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року підлягає зарахуванню за відомостями трудової книжки серії НОМЕР_3 .

Спірним є також незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, відомості про який відсутні у трудовій книжці.

Вище було сказано, що за відсутності відповідних записів у трудовій книжці (за період до впровадження персоніфікованого обліку) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (абзац другий пункту 1 Порядку №637).

Позивач надав пенсійному органу довідку від 31 березня 1986 року (а.с.12), за змістом якої він працював в Тюлькінському рейді об`єднання Камлісосплав з 11 грудня 1985 року (наказ від 11 грудня 1985 року №41-к) та був звільнений 31 березня 1986 року у зв`язку закінченням строку договору (наказ від 31 березня 1986 року №21). Довідка підписана інспектором відділу кадрів та завірена печаткою.

Суд вважає, що відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку №637 така довідка є належним та допустимим доказом підтвердження трудової діяльності з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року. Тому незарахування відповідачем цього періоду до страхового стажу є протиправним.

Зі змісту позовної заяви також слідує, що позивач оскаржує рішення відповідача в частині незарахування до трудового (страхового) стажу роботи в колгоспі з 05 вересня 1983 року по 05 квітня 1984 року, з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року та з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року.

На той час чинною була постанова Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 Про трудові книжки колгоспників (зі змінами, внесеними постановою Ради Міністрів СРСР від 15 серпня 1990 року №829), а порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310, згідно з якими трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

В розділі V Трудова участь у громадському господарстві трудової книжки колгоспника зазначався встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Поряд з тим, як вказано у довідках (а.с.10-11, 13), ОСОБА_1 був найманим для виконання певних завдань за договором робітником. Саме тому у нього не могло бути трудової книжки колгоспника, а відповідно для зазначення у довідці вихододнів нема підстав.

Довідкою від 29 травня 1984 року №253 підтверджено роботу позивача по заготівлі лісу в колгоспі з 05 вересня 1983 року по 05 квітня 1984 року (а.с.10). Згідно з довідкою колгоспу імені Леніна (а.с.11) ОСОБА_1 працював в колгоспі імені Леніна з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року по найму, за час роботи відпрацьовано 156 днів, сума заробітної плати становила 4832,04 рублів. Також, як слідує з довідки від 09 вересня 1990 року (а.с.13), позивач працював в колгоспі імені Леніна по договору як будівельник у період з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року (а.с.13). Ці довідки підписані посадовими особами (бухгалтером та/або головою колгоспу) і засвідчені печатками.

З приводу незазначення у довідках (а.с.11, 13) їх номера, то суд зазначає, що відсутність цього реквізиту не може нівелювати змісту довідок. До того ж трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем трудової документації та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення. При цьому норми пункту 24 Порядку №637 допускають врахування довідок, виданих колгоспом, навіть коли вони не містять підстав видачі.

Отже, виявлені недоліки в оформленні довідок не можуть мати своїм наслідком відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності позивача з 05 вересня 1983 року по 05 квітня 1984 року, з 28 квітня 1989 року по 10 жовтня 1989 року та з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року.

Між тим із розрахунку стажу (форма РС-право; а.с.39) вбачається, що відповідач зарахував до страхового стажу позивача періоди з 14 березня 1984 року по 08 серпня 1984 року (навчання у вищому навчальному закладі) та з 14 квітня 1986 року по 06 травня 1989 року. Необхідності у повторному зарахуванні стажу в межах цих часових періодів немає; фактично необхідно зарахувати (залишається незарахованим) період роботи з 05 вересня 1983 року по 13 березня 1984 року, з 07 травня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року.

З приводу зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення догляду за пенсіонером (особою з інвалідністю внаслідок психічного захворювання) суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 14 частини першої стаття 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Пунктом 10 Порядку №637 передбачено, що час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:

інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області видало довідку від 16 лютого 2022 року №212/3.19 про те, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціального захисту та був отримувачем допомоги по догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 (1936 року народження) у розмірі 45,30 грн на місяць з 01 жовтня 2004 року по 30 вересня 2005 року, у розмірі 1147,00 на місяць з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, у розмірі 1624,00 грн на місяць з 01 липня 2013 року по 30 вересня 2017 року; виплата допомоги припинена з 01 жовтня 2017 року у зв`язку із смертю утриманця; підстава видачі довідки архівна справа 6314, архівна справа 18334 (а.с.14).

Факт отримання в органах соціального захисту допомоги або компенсації за догляд засвідчує, що працездатна особа не працювала, а фактично надавала соціальні послуги з догляду; страхувальник мав обов`язок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З розрахунку РС-право видно, що позивачу зараховано до страхового стажу період догляду за пенсіонером з 01 жовтня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 29 березня 2016 року по 21 вересня 2017 року, а з 14 листопада 2014 року по 09 червня 2015 року зараховано як період отримання допомоги по безробіттю (а.с.39).

Тобто, період догляду за пенсіонером (особою з інвалідністю/ престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду) згідно з довідкою від 16 лютого 2022 року №212/3.19 зараховано частково і не зараховано фактично з 01 січня 2005 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 13 листопада 2014 року, з 10 червня 2015 року по 28 березня 2016 року, з 22 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року (з урахуванням зарахованих періодів догляду за пенсіонером та безробіття).

У спірному рішенні єдиною підставою для незарахування періодів догляду за пенсіонером є відсутність відомостей в індивідуальних відомостях про застраховану особу (дослівно за текстом рішення).

Проте ці аргументи відповідача нічим не підтверджено і такі ще й тому є необґрунтованими, що частково період догляду все ж був зарахований позивачу.

Необхідно зазначити, що згідно з пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794 (далі - Положення №794), персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Пунктом 5 Положення №794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Уповноважений орган виконує функції щодо організації персоніфікованого обліку в тісній взаємодії з центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державної податкової адміністрації, фінансовими органами, банківськими установами (пункт 8 Положення №794).

Отже, наведене дає підстави для висновку, що неналежне ведення обліку або відсутність окремих відомостей в реєстрах Пенсійного фонду України не можуть бути підставою для відмови у реалізації права на пенсію.

Між тим інформація про отримання допомоги, компенсації за догляд, одержана органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, є документом, на підставі якого згідно з пунктом 10 Порядку №637 встановлюється час догляду за особою з інвалідністю I групи, пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку.

Тож довідка Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 16 лютого 2022 року №212/3.19 з інформацією про отримання позивачем допомоги/компенсації за догляд підлягає врахуванню відповідно до приписів пункту 10 Порядку №637. Крім того, відповідач має повноваження провести перевірку інформації у виданій органом соціального захисту населення довідці у разі потреби.

Інші доводи відповідача у відзиві на позов до оспорюваних періодів страхового стажу, ніж ті, про які не зазначено безпосередньо у рішенні від 23 жовтня 2025 року №49, врахуванню не підлягають, оскільки саме прийнятий суб`єктом владних повноважень акт індивідуальної дії оцінюється на відповідність критеріям правомірності, визначеним у статті 2 КАС України.

З огляду на встановлені обставини суд констатує, що рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23 жовтня 2025 року №49 про відмову у призначенні пенсії за віком та незарахування окремих періодів до страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою (16 жовтня 2025 року) мав 63 роки; за наявності безспірного страхового стажу (20 років 05 місяців 13 днів) та періодів роботи та часу догляду за пенсіонером, які підлягають зарахуванню з урахуванням наведених вище висновків суду, очевидним є виконання умови про страховий стаж - не менше 22 роки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Право на отримання пенсії за віком відповідно до приписів статті 45 Закону №1058-IV у позивача виникло з 16 жовтня 2025 року (тобто з дня звернення за пенсією), оскільки звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, за встановлених обставин справи та на підставі наведених норм чинного законодавства України, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23 жовтня 2025 року №49 та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16 жовтня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05 вересня 1983 року по 13 березня 1984 року, 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року, з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, з 07 травня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні - часу догляду за пенсіонером з 01 січня 2005 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 13 листопада 2014 року, з 10 червня 2015 року по 28 березня 2016 року та з 22 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 24 грудня 2025 року (а.с.5), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.19).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих, будинок 22, ідентифікаційний код юридичної особи 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 жовтня 2025 року №49.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 16 жовтня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05 вересня 1983 року по 13 березня 1984 року, 26 вересня 1984 року по 15 квітня 1985 року, з 11 грудня 1985 року по 31 березня 1986 року, з 07 травня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 травня 1990 року по 08 вересня 1990 року та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні - часу догляду за пенсіонером з 01 січня 2005 року по 30 вересня 2005 року, з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 13 листопада 2014 року, з 10 червня 2015 року по 28 березня 2016 року та з 22 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк