Справа № 420/15649/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/15649/25

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Дата і місце ухвалення: 15.09.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЙНОРТ» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «СТАЙНОРТ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р., прийняте Одеською митницею;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000383 від 13.05.2025р.;

- зобов`язати Одеську митницю сформувати електронний висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю «СТАЙНОРТ» з державного бюджету надміру сплачених митних та інших платежів, а саме: ПДВ у розмірі 98 694,30 грн. за заявою товариства та надіслати сформований електронний висновок з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками Одеської митниці до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області для виконання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р.

Визнано протиправною та скасовано прийняту Одеською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000383 від 13.05.2025р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «СТАЙНОРТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову товариства, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 15.09.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «СТАЙНОРТ».

В своїй скарзі апелянт зазначає, що за митною декларацією (МД) №25UA37U7 від 06.05.2025р. автоматизованою системою управління ризиками були встановлені наступні форми обов`язкового контролю: 000 101-1 Інформаційне повідомлення Витребування оригіналів документів або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів; 103-1 Перевірка поданих документів та відомостей (у тому числі наданих на вимогу митного органу) на предмет розбіжностей (невідповідностей) у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи інших документах (їх електронних копіях); 105-2 Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів підрозділом митного оформлення; 107-3 Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТЗЕД підрозділом митного оформлення; 109-4 Перевірка правильності визначення країни походження товарів. Дані форми контролю були обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускалося, так як Митним кодексом України не допускається ігнорування та не виконання форм контролю встановлених СУР.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано належної правової оцінки доводам митного органу, що в поданих за митною декларацією (МД) №25UA37U7 від 06.05.2025р. документах містяться розбіжності, а також вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зокрема, згідно поданих додатково декларантом документів, всупереч положень п. 5.1 та 5.2 наданого договору №02/ТЕО-23 від 10.04.2025р. на перевезення, наявне відповідне платіжне доручення №1782 від 13.02.2025р. на іншу суму; платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 24.01.2025р. №354, від 02.04.2025р. №374 не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінювані товари, оскільки не містять відомостей про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку), які свідчать про виконання операцій за такими платіжними інструкціями. При цьому, пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Апелянт просить врахувати при вирішенні спору сталу практику Верховного Суду щодо того, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. Наявність в ЄАІС ДФС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості. Таким чином, доводи позивача стосовно того, що у відповідача були відсутні підстави для поглибленої перевірки поданих документів та запиту додаткових документів у декларанта, є необґрунтованими. У рішенні про коригування митної вартості №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р. наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Не погоджується апелянт і з сумою витрат на правничу допомогу, яку судом першої інстанції стягнуто з Одеської митниці на користь ТОВ «СТАЙНОРТ». Зазначає, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області підтримало апеляційну скаргу Одеської митниці, в поданому відзив висловило свою незгоду із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат по справі. Зазначило, що позивач самостійно обрав правничу допомогу та уклав договір із адвокатом, чим добровільно взяв на себе відповідний фінансовий обов`язок. Отже, на думку Головного управління, витрати на оплату послуг адвоката є його власними витратами і не підлягають перекладу на інших осіб.

ТОВ «СТАЙНОРТ» подало письмовий відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що ним подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, в той час як відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом Одеською митницею не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості не доведена. Факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано ТОВ «СТАЙНОРТ», що розмитнювався раніше за вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку Декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару. Декларант просить суд апеляційної інстанції врахувати, що чинне законодавство не містить вимог про обов`язкову наявність відомостей у платіжних документах про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку). Крім того, платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах з такими реквізитами від 24.01.2025р. №354, від 02.04.2025р. №374 не надавалися, натомість надавалися разом із митною декларацією платіжна інструкція 157 від 11.12.2024р.; SWIFT від 11.12.2024р. №PI4645.

27.01.2026р. до суду апеляційної інстанції від ТОВ «СТАЙНОРТ» надійшло клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., понесені на стадії апеляційного розгляду справи.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.11.2024р. між компанією-нерезидентом MEGARA RESINS Single Member S.A., Греція, як Постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЙНОРТ», Україна, як Покупцем, було укладено контракт №MRST/11-24 на поставку товарів, за умовами якого в порядку та на умовах цього Контракту Постачальник зобов`язується систематично поставляти Покупцеві товар, а Покупець зобов`язується приймати вказаний товар і оплачувати його вартість. Найменування товару, що поставляється; одиниці виміру товару; кількість товару; ціна за одиницю товару; сума вартості товару; валюта платежу; термін та умови поставки; умови оплати; спосіб переходу права власності на товар (партію товару) - зазначаються в Специфікаціях на поставку кожної окремої партії товару. Специфікації є додатками до Контракту.

Згідно п. 3.1. Контракту поставка товару (партії товару) здійснюватиметься за умовами EXW Інкотермс 2010. Поставка товару (партії товару) може здійснюватися за іншими умовами Інкотермс 2010, які будуть фіксуватися в Специфікаціях на кожну окрему поставку (партію). Керуючись п. 5.5. Контракту, в разі зміни умов поставки, передбачених в п.3.1. цього Контракту, в окремій специфікації на кожну окрему партію сторони можуть визначити інші умови оплати.

Відповідно до розділу 4 Контакту ціна товару, що поставляється за цим Контрактом, встановлюється в Євро (EUR) і буде відображатися в Специфікаціях, вартість тари та упаковки входить у вартість товару, що поставляється. Вартість використання торгових марок входить у вартість товару, що поставляється. Загальна ціна Контракту визначається загальною сумою всіх Специфікацій.

За умовами п. 5.2 Контракту Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% від вартості товару (партії товару), на підставі виставленого Постачальником рахунку на оплату.

Відповідно до Специфікації №1 від 26.11.2024р., яка є невід`ємною частиною Контракту №MRST/11-24 від 25.11.2024р., сторони узгодили перелік товару, що постачається, загальною вартістю 45 340,00 Євро.

Умови поставки ІНКОТЕРМС 2010: FOB PIRAEUS GREECE.

Право власності на поставлені товари (партію товарів) і ризик втрати переходять від Постачальника до Покупця, а доставка товарів вважається виконаною в порту відвантаження з моменту проходження товарів через поручні судна, запропонованого (зафрахтованого) Постачальником, що підтверджується коносаментом (на дату його складання). Товар повинен бути поставлений протягом 14 календарних днів після надходження 100% передоплати на рахунок Постачальника.

Постачальником було видано рахунок-проформу №MR1134162 від 26.11.2024р. (замовлення №25112024 REV), в якому вбачаються деталі транзакції та можлива оплата за контрактом №MRST/11-24 від 25.11.2024р., щоб отримати від покупця авансовий платіж перед відвантаженням товару.

16.01.2025р. Постачальником видано рахунокфактуру (Інвойс) №1M0TIX250065, як товаросупровідний документ, який містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються Покупцеві, формальні особливості товару, умови постачання погоджені сторонами в Специфікації №1: FOB PIRAEUS PORT-GREECE та вартість товару 45 340,00 Євро.

Згідно коносаменту №EXPIR245551, наданого Постачальником, порт завантаження: PIRAEUS, 29.01.2025р., порт розвантаження: ODESSA, компанія перевізник GLOBAL OCEAN LINK 83-A SREDNYAYA STR ODESSA 65005 UKRAINE, агент перевізника ARIAN MARITIME S.A., AS AGENTS ONLY.

Постачальником було видано свідоцтво про переміщення серії НОМЕР_1 , ЕUR.1 від 24.01.2025р., в якому зазначається номер контейнеру CMAU 885841-2, масу нетто 24 500,00 кг, пункт завантаження PIRAEUS, та схему завантаження контейнера Megara Resins.

11.12.2024р. згідно платіжної інструкції №157 та банківської виписки по рахунку, ТОВ «СТАЙНОРТ» на рахунок Покупця було здійснено попередню оплату за поставку товару у розмірі 45340,00 Євро, SWIFT перерахуванням, отримувач коштів - MEGARA RESINS Single Member S.A. Adress:38th km NEW NATI ONAL ROAD ATHENS KORINTHOS, MEGARA номер рахунку GR48412, банк отримувача EUROBANK(EFG).

13.01.2025р. між ТОВ «СТАЙНОРТ» та ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» було укладено договір №2015-T/25 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів, за умовами якого Експедитор зобов`язується за відповідну плату та за рахунок Клієнта надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним транспортом, а також додаткові послуги, необхідні для організації доставки вантажу.

05.02.2025р. директором ТОВ «СТАЙНОРТ» видано довіреність про вповноваження компанії ТОВ «Глобал Оушен Лінк» в особі Генерального директора Лінніка П.О., який діє на підставі Статуту, в рамках договору про транспортно-експедиційного обслуговування, здійснювати комплекс транспортно-експедиторського обслуговування, а саме отримувати, оформляти належним чином і відправляти контейнери в тому числі, ставити підписи і виконувати інші дії, пов`язані з експедицією, перевезенням і отриманням вантажів.

06.02.2025р. експедитором було виставлено рахунок на оплату №054961, згідно з яким загальна вартість послуг ТОВ «Глобал Оушен Лінк» склала 108 340,89 грн.

Згідно довідки №7977 від 06.02.2025 року про транспортні витрати, вартість транспортування з ПДВ становить 66 140,94 грн.

08.02.2025р. між ТОВ «СТАЙНОРТ» та ТОВ «Глобал Оушен Лінк» було підписано акт приймання-передачі №54961 від 08.02.2025р.

13.02.2025р. ТОВ «СТАЙНОРТ» сплачено послуги ТОВ «Глобал Оушен Лінк» у повному обсязі - платіжна інструкція №1782 у розмірі 108 340,89 грн.

З метою здійснення митного оформлення товару, придбаного у MEGARA RESINS Single Member S.A., Греція, за контрактом №MRST/11-24 від 25.11.2024р., декларантом до Одеської митниці подано митну декларацію №25UA37U7 від 06.05.2025р., відповідно до якої за умовами поставки FOB на митну територію України надійшов товар, а саме:

« 1.Смоли алкідні, використовуються в лако-фарбовій промисловості: MEGALKYD SP360 в бочках по 1000kg-20000 кг.Торгівельна марка: MEGARA RESINS. Фірма виробник: MEGARA RESINS SINGLE MEMBER S.A. Країна виробництва GR.

2.Складноефірні смоли, одержуються шляхом етеріфікації смоляних кіслот, CAS №8050-26-8,PROcessed COLofonies 103 в мішках по 25kg-4500кг, використовуються в лако-фарбовій промисловості. Торговельна марка MEGARA RESINS. Фірма виробник MEGARA RESINS SINGLE MEMBER S.A. Країна виробництва GR.»

Загальна вартість товару у МД вказано 2205507,13 грн.

Для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: пакувальний лист (Packina list) №Б/н від 16.01.2025; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №1М0ТІХ250065 від 16.01.2025; коносамент (Bill of lading) №EXPIR245551 від 29.01.2025; автотранспортна накладна (Road consignment note) №8412 від 07.02.2025; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №202500203 від 16.01.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару Форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) №А1468289 від 24.01.2025; статус особи, яка подає митну декларацію №2 від б/д; електронне повідомлення для вивезення митного складу товарів, розмішених на митному складі (Електронне повідомлення) №11 від 06.05.2025; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №157 від 11.12.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №7977 від 06.02.2025; виписка з бухгалтерської документації SWIFT №РІ4645 від 11.12.2024; виписка з бухгалтерської документації Обороти рахунку №312 від 11.12.2024; виписка з бухгалтерської документації Обороти рахунку №3712 від 11.12.2024; страховий поліс №119 від 29.01.2025; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікація №1 від 26.11.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №MRST/11-24 від 25.11.2024; внутрішній договір (контракт) доручення №02/ТЕО-23 від 03.01.2023; доповнення до внутрішнього договору (контракту) додаткова угода №Б/н від 25.04.2025; договір про надання послуг митного брокера 03/ТБО-25 від 10.04.2025; паспорт безпеки №Б/н від 23.09.2016; паспорт безпеки №б/н від 31.01.2025; копія митної декларації країни відправлення №25GREXB6 від 24.01.2025.

На електронну адресу декларанта надійшло повідомлення Митниці, в якому митний орган повідомив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та відповідно до частини 3 статті 53 МКУ. Запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову відповідно до ст. 254 Митного кодексу України.

У відповідь на запит митного органу, 13.05.2025р. декларантом надіслано лист від 13.05.2025р. №12, яким повідомлено митний орган, що всі документи вже надані та інших додаткових документів надаватися не буде.

13.05.2025р. Одеська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000214/2, яким скоригувала митну вартість товару за резервним методом. У пункті 33 вказаного рішення Митниця зазначила наступне:

1) відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за №984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару. Згідно поданих додатково декларантом документів, всупереч положень п.5,1 та п.5,2 наданого договору №02/ТЕО-23 від 10.04.2025р. на перевезення наявне відповідне платіжне доручення №1782 від 13.02.2025р. на іншу суму;

2) одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019р. №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008р. №216. Платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 24.01.2025р. №354, від 02.04.2025р. №374 не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінювані товари, оскільки не містять відомостей про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку), які свідчать про виконання операцій за такими платіжними інструкціями.

Також. У вказаному рішенні зазначено, що аналізом відомостей інформаційних ресурсів Митниці встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить:

- по товару №1 - 2,35 EUR/кг нетто (МД від 11.01.2024р. №UA209230/2024/002858), ніж заявлено декларантом 1,9375 EUR/кг;

- по товару №2 - 2,30 EUR/кг нетто (МД від 07.02.2025р. №UA100200/2025/601887), ніж заявлено декларантом 1,7757 EUR/ кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 13.05.2025р. видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000383.

Товар, який надійшов на адресу позивача за (МД) №25UA37U7 від 06.05.2025р., випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) №25UA49U3 від 15.05.2025р. за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012р. № 4495-VI.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 98 694,30 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Не погоджуючись з правомірністю рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000383 від 13.05.2025р. ТОВ «СТАЙНОРТ» оскаржило їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що заявлений ТОВ «СТАЙНОРТ» метод визначення митної вартості товару документально не підтверджено або надані позивачем документи містять розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару. (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, серед іншого, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної ТОВ «СТАЙНОРТ» митної вартості товару, заявленому у спірному випадку до декларування, Одеська митниця у п.33 спірного рішення про коригування митної вартості №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р. посилається на те, що згідно поданих додатково декларантом документів, всупереч положень п.5.1 та п.5.2 наданого договору №02/ТЕО-23 від 10.04.2025р. на перевезення, наявне відповідне платіжне доручення №1782 від 13.02.2025р. на іншу суму.

На вказану обставину посилається апелянт і в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань Митниці з огляду на наступне.

Контракт №02/ТЕО-23 на надання транспортно-експедиційних послуг від 03.01.2023р., укладений між ТОВ «СТАЙНОРТ» та ПП «ВІСАН», та договір про надання послуг митного брокера №03/ТБО-25 від 10.04.2025р., укладений між ТОВ «СТАЙНОРТ» та ПП «ВІСАН» та додаткова угода до нього, є документами, що підтверджують повноваження представника декларанта - митного брокера ПП «ВІСАН» та розміщення товару у режим «митний склад».

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, послуги з транспортування вантажу для ТОВ «СТАЙНОРТ» надав експедитор ТОВ «Глобал Оушен Лінк» відповідно до договору №2015-T/25 від 13.01.2025р. , що підтверджується відповідною довідкою від 06.02.2025р. №7977, яка була надана до митного органу декларантом, та з якої вбачається номер контейнеру 1*40 HC: CMAU8858412, номер коносаменту: EXPIR245551/EXPIR245551, а також зазначено вартість транспортування 66 140,94 грн. з ПДВ.

На підтвердження вартості перевезення оцінюваних товарів декларантом надавалась довідка 06.02.2025р. №7977, платіжна інструкція №1782 від 13.02.2025р. про оплату транспортно-експедиційних послуг 108 340,89 грн., рахунок на оплату акт наданих послуг №54961 від 08.02.2025р.; рахунок на оплату №054961 від 06 лютого 2025 року на суму 108 340,89 грн.

Дослідивши надані товариством документи колегія суддів не встановила будь-яких розбіжностей по вартості транспортування вантажу.

Щодо аргументів митного органу про те, що платіжні інструкції 24.01.2025р. №354, від 02.04.2025р. №374 не можуть бути взяті до уваги як документи, що підтверджують факт оплати за оцінювані товари, оскільки не містять відомостей про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку), які свідчать про виконання операцій за такими платіжними інструкціями, а тому не відповідають вимогам Постанови №216, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.1 п.22.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за допомогою платіжного доручення.

Згідно п.1.30 ч.1 ст.1 Закону платіжне доручення є розрахунковим документом, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як визначає п. 1.4. Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216, платник має право надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа за допомогою систем дистанційного обслуговування "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо (якщо це визначено в договорі банківського рахунку або в окремому договорі з платником).

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Частиною 7 статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.

Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 28.07.2008р. №216, передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах.

Зокрема у підпункті 13 зазначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що чинне законодавство не містить вимог про обов`язкову наявність відомостей у платіжних документах про ID ключі виконавців надавача платіжних послуг (банку).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ненадання ТОВ «СТАЙНОРТ» всіх додатково витребуваних документів, оскільки відсутність всіх визначених Митницею додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому, надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

В той же час, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідач лише зазначив реквізити МД, яка приймалася за основу для коригування, однак не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000214/2 від 13.05.2025р. та картка відмови №UA500500/2025/000383 від 13.05.2025р. є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у справі, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом ТОВ «СТАЙНОРТ» просило стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. у відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, в підтвердження чого товариством надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №25/02 від 25.02.2025р., копію додаткової угоди №3 від 15.05.2025р. до Договору №25/02 від 25.02.2025р.; копію платіжної інструкції №1846 від 16.05.2025р. та копію розрахунку наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №25/02 від 25.02.2025р.

В апеляційній скарзі апелянт не наводить заперечень щодо достатності наданих позивачем доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі.

Одеська митниця стверджує, що усталеною є практика Верховного Суду стосовно того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Тобто, фактично доводи контролюючого органу зводяться лише до того, що позивачем не доведено співмірність понесених витрат з критеріями, визначеними частиною п`ятою статті 134 КАС України. При цьому, апелянт, заявляючи про те, що розмір гонорару адвоката з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом є завищеним, не надав жодного доказу у підтвердження вказаної позиції та належним чином її не обґрунтував.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неправильний розподіл судом першої інстанції судових витрат по справі.

Колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019р. по справі №826/841/17.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Одеської митниці та скасування рішення від 15.09.2025р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи в сумі 2000,00 грн. ТОВ «СТАЙНОРТ» надало до суду: копію договору про надання правничої допомоги №25/02 від 25.02.2025р., укладеного з адвокатом Акрабовою О.М.; копію додаткових угод до договору №4 від 01.11.2025р. та №5 від 01.12.2025р.; розрахунок (детальний опис) наданих послуг (підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу витрачено 4 год., вартість послуг 1 год. 500 грн.) та платіжну інструкцію №1935 від 05.01.2026р. на суму 2000, 00 грн.

Дослідивши надані матеріали колегія суддів доходить висновку, що ними підтверджено понесені ТОВ «СТАЙНОРТ» витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами на стадії апеляційного розгляду справи, в порядку частини шостої статті 134 КАС України, Одеська митниця не надала.

Колегія суддів враховує, що визначення вартості роботи адвоката є питанням, яке погоджується сторонами при укладенні договору про надання правової допомоги та залежить, в тому числі, від професійних здібностей та досвіду адвоката, що впливає на оцінку її вартості, фінансового стану сторони у справі та значення справи для цієї сторони.

Водночас, принциповим під час вирішення цього питання є перевірка судом доведеності стороною відповідності таких витрат критерію реальності адвокатських витрат.

На думку колегії суддів, розмір понесених ТОВ «СТАЙНОРТ» витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи відповідає критеріям, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України, є справедливим та пропорційним. Підстав для відмови в задоволенні клопотання товариства про стягнення понесених ним витрат з Одеської митниці колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року - без змін.

Стягнути з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вулиця Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЙНОРТ» (65031, м. Одеса, вул. Промислова, 28-А, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.В. Єщенко О.А. Шевчук