Справа № 500/3458/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/3458/25

31 березня 2026 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки про розмір грошового забезпечення за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" для перерахунку пенсії з 17.01.2024.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" станом на 17.01.2024.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 указане рішення у справі №500/3458/25 залишено без зміни.

24.02.2026 видано виконавчий лист по справі.

19.03.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 у порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 по справі №500/3458/25 шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати до суду звіт про виконання рішення суду у встановлений судом строк; за наслідками розгляду якого вирішити питання про накладення на керівника цього суб`єкта владних повноважень штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 26.08.2025 у справі №500/3458/25.

Оскільки розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тому розгляд поданої позивачем заяви суд вирішив за можливе здійснити у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд враховує таке.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пункті 40 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Із аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першої статті 382 КАС України визначено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу норми частини першої статті 382 КАС України слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду.

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звернув увагу на те, що застосування статті 382 КАС України, яка до внесення змін Законом № 4094-IX від 21.11.2024 називалася "Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах", має на меті забезпечення належного виконання судових рішень. Підставами для її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

З наведеного слідує, що подання звіту про виконання судового рішення може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

Подібна позиція висловлена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17.

Таким чином, з аналізу правових позицій Верховного Суду випливає, що зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Даючи оцінку виконанню відповідачем рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 у справі №500/3458/25, суд зазначає, що відповідачем на виконання згаданих судових рішень 11.02.2026 супровідним листом №11/1/2153 надіслано до ГУ ПФУ в Тернопільській області довідку від 10.02.2026 №11/1/2091 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 17.01.2024 за посадою заступник начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади.

У заяві про встановлення судового контролю заявник зазначає, що довідка про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 видана станом на день призначення пенсії, а не станом на 17.01.2024, як це зазначено у рішенні суду. Однак заявником будь-яких доказів на підтвердження означених доводів до суду не надано. У той же час, у скерованих до суду поясненнях ІНФОРМАЦІЯ_3 стверджено про видачу ОСОБА_1 довідки від 10.02.2026 про розмір грошового забезпечення за посадою заступник начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади саме станом на 17.01.2024. Протилежного заявником не доведено і судом не встановлено.

Із долучених позивачем до заяви про встановлення судового контролю додатків слідує, що ОСОБА_1 звертався зі скаргами до відповідача, в яких не погоджувався із визначенням розміру премії 35 відсотків, вважаючи правильним - 390%. Однак, з цього приводу суд зазначає, що відсоток премії, який би пілягав зазначенню у спірній довідці не був предметом судового розгляду у справі №500/3458/25, а відтак не згода із визначенням грошового виразу складових грошового забезпечення у спірній довідці не може бути підставою для встановлення судового контролю.

Суд зазначає, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

За таких обставин, враховуючи не наведення позивачем обґрунтованих підстав та не надання доказів на обґрунтування заяви про встановлення судового контролю, зокрема, що свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення суду в цій справі, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні заяви позивача необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі №500/3458/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 31 березня 2026 року.

Головуючий суддя Грицюк Р.П.