Справа № 932/3604/26
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/3604/26
Провадження № 2-а/932/52/26
і м е н е м У к р а ї н и
31 березня 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі
головуючої судді Малінова О.С.,
за участі секретаря Ликової А.В.,
представника позивача Мельник Д.П.
представника відповідача-адвоката Дарчук Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -
26.03.2026 Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Шевченківського районного суду міста Дніпра з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач здійснив в`їзд на територію України за внутрішнім паспортом громадянина російської федерації на підставі частини 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 11.09.2011 року, (у редакції закону від 11.09.2011 року).
Повідомляємо, що згідно проведених перевірок, вищезазначений громадянин російської федерації із заявою про оформлення статусу особи без громадянства, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання, продовження терміну перебування на території України не звертався.
Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту - відсутня.
Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 , згідно рішення ГУ МВС України в Дніпропетровській області 16.08.2011 набув громадянство України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» в редакції 18.01.2001 (далі Закон), та отримав тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 (дійсне до 16.08.2013), орган, що видав 1201.
12.11.2016 рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 , скасовано ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у зв`язку з невиконанням поданого відповідно до частини 5 статті 8 Закону зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України та оформлено довідку №32/16 про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.
Враховуючи викладене вище тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 втратило чинність, підлягає вилученню та подальшому знищенню.
Після спливу терміну законного перебування на території України Відповідач ухилився від виїзду.
За фактом порушення строку перебування в Україні уповноваженою службовою особою Відділу № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 007533 від 02.10.2025, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 007522 від 02.10.2025, відповідно до якої на вищезазначеного громадянина російської федерації накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста гривень) грн. 00 коп.
Адміністративний штраф сплачено.
Звертає увагу на обставини, що відповідач своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривалий час перебуває на території України без законних підстав, не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні); відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, що унеможливлює забезпечення свого перебування та проживання на території України; притягався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства; відсутній документ, що дає право перетину державного кордону.
Вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України.
Додатково зазначає, що наявність даних у інформаційних базах ГУ ДМС у Дніпропетровській області, або у інших документах не свідчить про належним чином ідентифіковану особу, яка має документ, що дає право на виїзд з території України, у розумінні положень статті 289 КАС України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 03.10.2025 у справі № 932/14293/25 позовні вимоги ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України задоволено, останнього затримано та поміщено до вищевказаного пункту, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяці.

Листом ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС» № 4877.5/49-26 від 02.02.2026 повідомлено, що 02.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На запит ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 1201.17/7198-26 від 12.03.2026 стосовно стадії розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 , надійшла відповідь ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС» № 4877.5/123-26 від 16.03.2026 де зазначено, що рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийнято.

ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено запит № 1201.17/8059-26 від 18.03.2026 до ГУ ДМС в Одеській області стосовно стану розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Листом ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.1/5635-26 від 19.03.2026 повідомлено, що на даний час рішення за заявою ОСОБА_1 не прийнято.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 12.11.2025 у справі № 932/17233/25 відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове видворення з України. На даний час триває судовий розгляд.

Враховуючи, що на даний час рішення стосовно надання статусу біженця Відповідачу або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийнято, існують підстави для продовження строку затримання Відповідача у ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС», відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, дані положення узгоджується із пунктом 11 розділу I «Загальні положення» Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх України, Служби безпеки України № 38/77 від 22.01.2018 року) (даліІнструкція).

Також, оскарження Відповідачем у судовому порядку рішення № 000585 про примусове видворення з України від 02.10.2025 унеможливлює його виконання, оскільки відповідно до пункту 10 розділу I «Загальні положення» Інструкції оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію.

Водночас зазначає, що актом опитування Відповідача від 19.03.2026 встановлено, що останній залишати територію України не бажає.

Вищевикладені обставини, створюють підстави для продовження строку затримання Відповідача у ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС», з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, що передбачено положеннями частини 3, частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, абзаців першого та другого частини 1, частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктів 10 та 11 розділу І «Загальній положення» Інструкції, а також, положеннями підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950 року (в чинній редакції Конвенції від 01.08.2021), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (в чинній редакції Закону від 13.03.2006), у зв`язку з чим, позивач звертається до суду з даною позовною заявою.

Просить суд, продовжити строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, тобто до 02.10.2026, з метою ідентифікації та забезпечення видворення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що він з 1983 по 1991 роки проживав на території України. Потім його забрала мати у Тульську область, але він періодично приїжджав в Україну до родичів. Він отримав тимчасове посвідчення для проживання на території України, але у 2012 році посвідчення втратив. Через страх депортації він не звертався з моменту втрати посвідки до відповідних органів для належного оформлення права проживання на території України. Назад повертатися він не планував, також, не планував виїжджати ні у яку іншу державу. Останні 7,5 років неофіційно працював у ДВК Груп збиральником-комплектувальником, має дохід 1200 гривень у день працюючи шість днів на тиждень. Перебуває 7 років у цивільному шлюбі із ОСОБА_3 . Власних дітей не має, але утримує сина дружини, якому зараз 15 років. До кримінальної відповідальності не притягувався, не мав ніяких інших проблем. Свою вину у порушенні міграційного законодавства визнає. Зазначає, що він має активну проукраїнську позицію, намагався після лютого 2022 року вступити до лав українських військових формувань, а також Легіон «Свобода Росії», навіть проходив підготовку, проте спочатку була заборона на вступ громадян рф, а потім за станом здоров`я він не зміг пройти підготовку. Вказав , що через це він може зазнати переслідування на території рф. Хоче залишитися в Україні.

Представник відповідача адвокат Дарчук Д.В. вимоги позову не визнав, пояснив, що відповідач з 1983 року до 1991 був ще дитиною, коли був єдиний кордон. Є законослухняним громадянином, добросовісним працівником. Оскільки немає доказів порушення відповідачем законодавства, немає підстав вважати, що він буде такі порушувати надалі. Повідомив суду, що відповідач став на військомий облік та пройшов ВЛК, готовий вступити до служби ВСУ. Клопотання про взяття на поруки, просив залишити без розгляду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є тіткою відповідача по лінії матері. Батько відповідача помер, коли йому було 7 років. Народився відповідач у Росії, потім повернувся із матір`ю до України. Має постійне місце проживання з цивільною дружиною, неофіційно працює.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , тимчасове посвідчення НОМЕР_1 , виданий 07.03.2012, органом видачі №1201, терміном дії до 16.08.2013, вчасно не виконав зобов`язання щодо свого виходу з громадянства Російської Федерації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 03.10.2025 у справі № 932/14293/25 позовні вимоги ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України задоволено, останнього затримано та поміщено до вищевказаного пункту, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяці.

Листом ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС» № 4877.5/49-26 від 02.02.2026 повідомлено, що 02.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На запит ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 1201.17/7198-26 від 12.03.2026 стосовно стадії розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 , надійшла відповідь ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС» № 4877.5/123-26 від 16.03.2026 де зазначено, що рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийнято.

ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено запит № 1201.17/8059-26 від 18.03.2026 до ГУ ДМС в Одеській області стосовно стану розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Листом ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.1/5635-26 від 19.03.2026 повідомлено, що на даний час рішення за заявою ОСОБА_1 не прийнято.

Згідно ч. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Частиною 5 цієї ж статті Закону передбачено, що рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

У процесі розгляду справи встановлено, що строк затримання відповідача у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, згідно рішення суду, спливає 02.04.2026 року, однак відповідач станом на даний час не ідентифікований у встановленому законодавством порядку, оскільки відсутня інформація з країни громадянської приналежності іноземця, що дає змогу його ідентифікувати, а також відсутні належні документи, що дають право перетину державного кордону України.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, зокрема те, що на даний час дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно розгляд направлених до МЗС звернень, інформації про ідентифікацію особи не одержано, тому суд вважає, що позов слід задовольнити та продовжити строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 18 ст. 289 КАС України на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи немає, оскільки вони сторонами не були понесені.

Керуючись ст.ст.2, 8-10, 121, 241-246,271,272,289,297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, задовольнити.

Продовжити строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, тобто до 02 жовтня 2026 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 18 ст. 289 КАС України на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.С.Малінов