Справа № 400/11145/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/11145/25

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В. Дата і місце ухвалення: 20.02.2026р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування звернення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним внесення ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (шифр ОБЕРІГ) відомостей про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правил військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видалити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (шифр ОБЕРІГ) відомості про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правил військового обліку;

- визнати протиправним та скасувати звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2025р. №Е1848377 щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 його було виключено з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що 06.05.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_5 оформлено та видано на ім`я ОСОБА_1 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . Незважаючи на це, ІНФОРМАЦІЯ_5 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (шифр ОБЕРІГ) внесено запис про те, що позивач перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_6 на загальному обліку військовозобов`язаних, які перебувають в запасі. Внесення відповідного запису до Реєстру ОСОБА_1 вважає неправомірним, оскільки положення пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-XII містить вичерпний перелік категорій громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, серед яких відсутня категорія громадян, які виключені з військового обліку. Тобто, Законом №2232-XII не передбачено взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких виключено з військового обліку. Таким чином, запис щодо ОСОБА_1 до Реєстру внесено без передбачених на це законом підстав, наслідком чого є здійснення незаконної обробки його персональних даних. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 до Реєстру внесено запис про порушення позивачем військового обліку та в порядку взаємодії надіслано до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області в електронному вигляді інформацію про порушення ОСОБА_1 військового обліку, здійснення його адміністративного затримання та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач зазначав, що положення ч.1 ст.27 Закону №3543-XII встановлюють право керівника ТЦК та СП звернутися до органів Національної поліції з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення порушника до ТЦК та СП виключно за умови вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, чого у спірних правовідносинах не має місця.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.2, п.4 ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу від 20.02.2026р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також, апелянт просить постановити окрему ухвали про наявність підстав щодо притягнення судді Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за порушення правил щодо відводу (самовідводу) та незаконну відмову в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предмет спору по справі №400/11145/25 охоплює предмет спору по справах №400/5725/25 і №400/8581/25. Оскаржувана ухвала не містить висновків, які б відповідали нормам пунктів 2, 4 частини 1 статті 170 КАС України про те, що у справах №400/5725/25 і №400/8581/25 розглядається або розглянуто спір «про той самий предмет і з тих самих підстав». Висновки суду щодо ідентичності предмета і підстав позову у спорі в аналізованих справах ґрунтуються на оцінці судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, які силу приписів ст.246 КАС України не містять змісту фактичних і правових підстав позову. Апелянт стверджує, що встановлені судовими рішеннями обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, не є тотожним обставинам, якими обґрунтовано позовні вимоги у позовній заяві. До того ж, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2025р. по справі №400/5725/25 скасовано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року.

Також, апелянт посилається на те, що судом ухвалою від 06.02.2026р. необґрунтовано повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід судді. Зазначає, що подана ним заява про відвід судді Птичкіної В.В. відповідає вимогам ч.1 ст.167 КАС України. Висновок суду про те, що подання заяви про відвід судді до відкриття провадження у справі нормами КАС України не передбачено, є помилковим, оскільки нормами КАС України не заборонено заявляти відвід судді до відкриття провадження в адміністративній справі, а ч.3 ст.39 КАС України встановлено вимоги щодо вмотивованості відводу та строку його заявлення, а також наслідки його пропущення. А відтак, за твердженнями апелянта, оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі постановлена незаконним складом суду, оскільки заявлений головуючому судді Птичкіній В.В. відвід не вирішено у встановленому процесуальним законом порядку, що відповідно до ч.3 ст.317 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:

у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі (п.2);

у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведених норм позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Водночас, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення своїх прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя має правові підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що предмет спору по справі №400/11145/25 охоплює предмет спору по справі №400/5725/25, судове рішення по якій набрало законної сили, та по справі №400/8581/25, у якій відкрито провадження у справі.

Надаючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, у червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_7 та Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, в якому, серед іншого, просив суд:

- не застосовувати до спірних відносин між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 норму частини 1 статті 27 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, яка суперечить Конституції України, а застосувати норми статті 8, частини другої статті 19, частини третьої статті 22, статті 29, частини першої статті 55, частини другої статті 64 Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу та забороняють обмежувати гарантоване конституційне право на свободу та особисту недоторканість шляхом звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду;

- визнати протиправним звернення ІНФОРМАЦІЯ_7 до Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 утриматись від звернень до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2025р. по справі №400/5725/25 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025р. скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2025р. по справі №400/5725/25 та прийнято по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним звернення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 04.04.2025р. до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо здійснення адміністративного затримання ОСОБА_1 та доставлення його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі №400/11145/25 в частині вимог позову про визнання протиправним та скасувати звернення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 04.04.2025р. №Е1848377 щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України у зв`язку з наявністю такого, що набрало законної сили, судового рішення по справі №№400/5725/25 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції у відповідній частині не спростовують.

Також, колегія суддів встановила, що в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває справа № 400/8581/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якій позивач, серед іншого, просить:

- визнати протиправним внесення ІНФОРМАЦІЯ_5 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (шифр ОБЕРІГ) відомостей про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правил військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 знищити внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (шифр ОБЕРІГ) відомості про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правил військового обліку.

Провадження у справі №400/8581/25 відкрито ухвалою від 15.08.2025р., судове рішення у названій справі наразі не прийнято.

Аналогічні позовні вимоги ОСОБА_1 заявив і при зверненні з даним позовом до суду. А відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі №400/11145/25 у відповідній частині вимог на підставі п.4 ч.1 ст.170 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом не досліджено підстави позовів у справах №400/11145/25 та №400/8581/25, які різняться, оскільки ОСОБА_1 на наведено належного обґрунтування в чому полягає відмінність підстав для звернення до суду у названих справах.

Більше того, подання декількох позовів з однаковими вимогами, але різними підставами, до одного відповідача свідчить про зловживання позивачем процесуальними правами та про намагання досягти здійснення розгляду одних і тих же вимог в різних судових провадженнях.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала від 20.02.2026р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі постановлена незаконним складом суду, оскільки заявлений головуючому судді Птичкіній В.В. відвід не вирішено у встановленому процесуальним законом порядку, що відповідно до ч.3 ст.317 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта з огляду на наступне.

Питання подання заяви про відвід врегульовано статтею 39 КАС України.

Так, у відповідності до ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.01.2026р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

06.02.2026р., тобто до відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Птичкіній В.В., яку ухвалою від 06.02.2026р. повернуто позивачу без розгляду.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції, оскільки ні положеннями ст.39 КАС України, а ні жодною іншою нормою Кодексу не передбачено можливості подання заяви про відвід суді до відкриття провадження в адміністративній справі.

За наведених обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про постановлення спірної ухвали від 20.02.2026р. незаконним складом суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування ухвали від 20.02.2026р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук