Справа № 160/8681/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/8681/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Дніпровської міської ради, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №160/8681/25 (головуючий суддя першої інстанції - Боженко Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, (третя особа: Дніпровська міська рада) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.03.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, (третя особа: Дніпровська міська рада), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими нараховано податкові зобов`язання:

№-0463 від 10.04.2023 року за звітний 2023 рік в розмірі 7851,90 грн.;

№-0463 від 10.04.2023 року за звітний 2023 рік в розмірі 71,22 грн.;

№-0463 від 10.04.2023 року за звітний 2023 рік в розмірі 504,82 грн.;

№-0463 від 02.06.2023 року за звітний 2023 рік в розмірі 979,07 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 86113,97 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 7870,20 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 36835,50 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 2121,60 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 4758,00 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 3377,40 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 174282,25 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 23758,60 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 9837,75 грн.

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 6857,50 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 67418,00 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 14681,87 грн.;

№0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 1264,250 грн.;

№12-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року за звітний 2022 рік у сумі 14729,00 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наполягає на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, які розраховані Апелянт вважає, що судом не враховано, що інформацію, необхідну для визначення та розрахунку розміру грошового зобов`язання із земельного податку отримано від уповноваженого органу державної влади. Використання даної інформації під час формування податкових повідомлень-рішень є цілком правомірним, так як вищезазначена довідка містить інформацію, необхідну для обчислення та розрахунку плати за землю. Контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання даних про об`єкти оподаткування, ніж ті, що передбачені податковим законодавством, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) таких даних. належним чином, а також вказує на використання відомостей інформаційних систем.

Третя особа - Дніпровська міська рада також подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач подала відзив на скаргу відповідача, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 рок та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 18.03.2026 року по 20.03.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному. 26.03.2026 року та 27.03.2026 року судді-члени колегії Білак С.В. та Чабаненко С.В. перебували у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків - фізична особа за ідентифікаційним кодом НОМЕР_1 , зареєстрована місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ГУ ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом повноваження.

Згідно інформаційної довідки від 21.03.2025 року №419091137 об`єкти нерухомого майна, по яким прийняті податкові повідомлення-рішення, належать позивачу.

Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження, згідно яких позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

податкове повідомлення-рішення №-0463 від 10.04.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2023 рік в розмірі 7851,90 грн.;

податкове повідомлення-рішення №-0463 від 10.04.2023 року яким нараховано податкове зобов`язання за звітний 2023 рік в розмірі 71,22 грн.;

податкове повідомлення-рішення №-0463 від 10.04.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2023 рік в розмірі 504,82 грн.;

податкове повідомлення-рішення №-0463 від 02.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2023 рік в розмірі 979,07 грн.

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 86113,97 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 7870,20 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 36835,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 2121,60 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 4758,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 3377,40 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 174282,25 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 23758,60 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 9837,75 грн.

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 6857,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 67418,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 14681,87 грн.;

податкове повідомлення-рішення №0-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 1264,250 грн.;

податкове повідомлення-рішення №12-0463-UA0033698 від 30.06.2023 року, яким нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 14729,00 грн.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив такі рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктами 14.1.129-1., 14.1.157 пункту 14.1. статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Підпунктом 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами пункту 58.1. статті 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Розділом XII Податкового кодексу України врегульовано сплату платниками податків податку на майно.

Згідно підпунктом 265.1.1. пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За підпунктами 266.3.1., 266.3.3. пункту 266.3. статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Згідно з підпунктом 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.6. статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.5. пункту 266.7. статті 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Згідно підпункту 266.7.5. пункту 266.7. статті 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

При застосуванні зазначених положень до обставин цієї справи, суд зазначає наступне.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.04.2023 року №-0463, №-0463, №-0463, та від 02.06.2023 року №-0463.

Судом встановлено, що наявна розбіжність щодо дати ознайомлення позивача з податковими повідомленнями-рішеннями від 10.04.2023 року.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доводи позивача про необізнаність щодо існування спірних ППР є обґрунтованими, оскільки оскаржені після отримання копій таких рішень на запит адвоката. А отже, є вірними висновки про наявність правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, в тому числі в аспекті дати ознайомлення з ППР від 10.04.2023 року та з урахуванням додатково наданих відповідачем доказів.

Податкові повідомлення-рішення стосуються земельного податку за 2023 рік щодо земельних ділянок, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 (2 ділянки) та АДРЕСА_3 , а також м.Дніпро, вул.Троїцька, буд.15.

За твердження позивача, розмір орендної плати за землю встановлюється виключно на підставі нормативної грошової оцінки землі проведеної з урахуванням положень Методики вповноваженим на це органом зі складанням відповідної технічної документації яка повинна бути затверджена органом місцевого самоврядування, а розмір такої оцінки зазначається у витягу з технічної документації, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Доказів отримання такого витягу, який би слугував підставою для розрахунку орендної плати відповідачем не надано.

Отже, відповідачем здійснено розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати без додержання вимог податкового законодавства, що свідчить про його безпідставність.

Як зазначив відповідач в апеляційній скарзі, для обчислення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки контролюючий орган використав дані Державного земельного кадастру.

Згідно із пунктом 289.1. статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 року №1378-IV, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Слід зауважити, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 11.07.2023 року у справі №813/2901/18.

Отже, на відповідача покладено тягар доказування правомірності свого рішення.

Суд констатує, що всі наведені вище чотири податкові повідомлення-рішення містять істотні недоліки у процедурі визначення позивачу податкового зобов`язання, які зумовлюють висновок про їх протиправність:

1) щодо земельної ділянки на Монастирському острові: використано відомості витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку, надані органом Держгеокадастру, станом на 29.06.2016 року, що свідчить про відсутність будь-якої актуалізації інформації про нормативну грошову оцінку;

2) щодо земельних ділянок по вул.Чернишевського: витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку не отримувався взагалі, розрахунок здійснено виходячи з вартості станом на 09.03.2023 року, яка без будь-якого належного обґрунтування перенесена на весь 2023 рік. При цьому відомості в наявності лише щодо земельної ділянки №0074, а щодо земельної ділянки №0075 відомості відсутні. Окрім цього, інформація з ДЗК містить відомості про нормативну грошову оцінку 237397,94 грн., лист органу Держгеокадастру щодо індексації НГО в розмірі 105,1%, однак навіть з урахуванням такої індексації розмір нормативної грошової оцінки не складатиме величину, яка вказана відповідачем у ППР;

3) щодо земельної ділянки по вул.Троїцька: відповідачем надано документ невстановленої форми (табличка на аркуші А4 без будь-яких відомостей щодо джерела її походження, суб`єкта формування витягу, суб`єкта засвідчення і т.д.). Окрім цього, цей документ містить відомості станом на 02.06.2023 року, які без будь-якого належного обґрунтування перенесені на весь 2023 рік. Будь-які інші відомості про земельну ділянку відсутні, що унеможливлює однозначну перевірку інших визначальних параметрів (передусім, площі земельної ділянки).

Відтак, розрахунок податкових зобов`язань з земельного податку здійснено в неналежний спосіб, що підтверджується матеріалами справи та відсутності в них належних і допустимих доказів на обґрунтування обраного відповідачем порядку визначення податкових зобов`язань.

Доказів протилежного скаржниками не надано.

У свою чергу, суд не є суб`єктом, який має повноваження замість відповідача збирати необхідні відомості для належного визначення розміру податкового зобов`язання.

Оскільки відповідачем допущено методологічні помилки, у тому числі не зібрано належні докази, то ППР підлягають скасуванню в повному обсязі.

Усі інші податкові повідомлення-рішення узагальнено об`єднані за ознакою визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, при обчисленні податку контролюючим органом не враховано, що об`єкти нерухомого майна перебувають у спільній сумісній власності подружжя, та відповідачем не надано судам першої та апеляційної інстанцій доказів звернення позивача до податкового органу з письмовою заявою про визначення за їх згодою (подружжя) платника податку на нерухомість.

Крім того, ПРР за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, винесені відповідачем не виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ст. 264 ПК України, а щодо кожного об`єкта нерухомості, що є порушенням вимог підпункту 266.7.1 пункту 266.7. статті 266 ПК України. Водночас, деякі об`єкти були зруйновані в результаті бойових дій.

Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідач на виконання вимог підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України не надав доказів, що між співвласниками визначено згоду про те, що платником є позивач, та в матеріалах справи такі доказі відсутні.

Крім того, відсутні і будь-які докази вжиття відповідачем спроби з`ясувати такі відомості, що не узгоджується з приписами ст.2 КАС України, оскільки відповідач мав обов`язок об`єктивно встановити відповідні обставини.

Суд зауважує, що докази прийняття ППР щодо співвласників на відповідну частину майна відсутні, а розрахунки наявних ППР вказують на те, що податкове зобов`язання по всьому об`єкту нерухомого майна визначене лише одному зі співвласників.

Також, згідно підпункту «в» підпункту 266.4.1. пункту 266.4. статті 264 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Згідно із пунктом 56.21. статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Однак, відповідні обчислення відповідачем не проводилися.

Відсутні і результати обчислення загальної площі об`єктів, які належали саме позивачу станом на 2023 рік, як в цілому, так і в розрізі правового режиму майна: спільна сумісна власність.

Усі ці обставини, які впливають на застосування пільги, відповідачем в цілому не були встановлені.

Доказів протилежного скаржниками ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано.

Щодо пошкодження окремих об`єктів відповідач зазначав, що позивачем на підтвердження пошкодження та руйнування належних їй об`єктів нерухомого майна, додано до позовної заяви постанови слідчого СБУ від 02.12.2022 року та від 22.05.2023 року, які не є підставою для звільнення від оподаткування, оскільки інформація про знищення/ пошкодження об`єктів нерухомості не внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією рф.

Так, податковим повідомленням-рішенням від 30.06.2023 року №0-0463-UA0033698 нараховано зобов`язання за звітний 2022 рік у сумі 6857,50 грн., об`єкт за адресою: м.Дніпро, вул.Святослава Хороброго буд. 22.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 02.12.2022 року внаслідок ракетного удару значні пошкодження завдано будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності позивачу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 69.22. пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за пошкоджені об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості (як такі, що потребують капітального ремонту, реконструкції чи реставрації внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України): за період з 1 березня 2022 року та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, які були пошкоджені у 2022 році внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, та дані про пошкодження яких внесені до Реєстру майна. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відновлюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти житлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для проживання;

за період з 1 березня 2022 року та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, які були пошкоджені у 2022 році внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, та дані про пошкодження яких внесені до Реєстру майна. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по таких об`єктах нерухомого майна відновлюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти нежитлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для використання за цільовим призначенням.

Суд зауважує, що відповідач, а тим паче і третя особа, маючи в розпорядженні відомості про значне пошкодження будівлі в результаті ракетного удару, діючи на виконання мети законодавця, який врегулювали ці правовідносини шляхом надання тимчасової пільги для власників постраждалих споруд, мали забезпечити з`ясування внесення відповідних відомостей до державного реєстру.

Натомість скаржники не надали судам першої та апеляційної інстанції ані витягів про відсутність відповідних відомостей в реєстрі, ані доказів повідомлення позивача щодо відповідного нормативного регулювання та необхідності вчинити відповідні дії.

У свою чергу, позивач надала витяг з такого державного реєстру від 02.05.2024 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційних скаргах доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Дніпровської міської ради, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №160/8681/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №160/8681/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко