Справа № 640/10651/22
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Справа №640/10651/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача від 14.06.2022 №0-2658;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.06.2022 №0-2658 про опис майна у податкову заставу;

- визнати борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 235 110,78 грн та військового збору у розмірі 26 501,34 грн безнадійним та таким, що підлягає списанню;

- зобов`язати відповідача виключити з облікової картки платника податків - позивача відомості про заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 235 110,78 грн, з яких: 148 777,12 грн - основний платіж, 34 699,96 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 51 633,70 грн - пеня за податковою вимогою відповідача від 14.06.2022 №0-2658;

- зобов`язати відповідача виключити з облікової картки платника податків - позивача відомості про заборгованість з військового збору у розмірі 26 501,34 грн, з яких: 18 365,50 грн - основний платіж, 2 877,50 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 5 258,34 грн - пеня за податковою вимогою відповідача від 14.06.2022 №0-2658.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у позивача взагалі відсутня будь-яка інформація про підстави виникнення заборгованості з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Будь-який наказ чи повідомлення щодо проведення перевірок позивача у якості ФОП чи як громадянина позивачу належним чином не надсилалось, так як і не було будь-яких інших заходів, які б стали підставою для вказаних спірних нарахувань.

Позивач вважає протиправними дії відповідача з приводу складення та направлення податкової вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу, а суми визначені в якості податкового боргу не відповідають фактичним обставинам справи і внесені в облікову картку платника на підставі протиправних дій відповідача.

Також позивач зазначає, що податковий борг, з урахуванням строків давності передбачених приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, має бути визнаний безнадійним та списаний.

Вважає податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2022 (суддя Арсірій Р.О.) відкрито провадження в адміністративній справі №640/10651/22, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.10.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами та зазначає про те, що згідно з інтегрованою карткою платника податків позивача у останнього, починаючи з 28.12.2017, наявна заборгованість по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017, які відповідно до ст.42 Податкового кодексу України вважаються врученими, а також нарахованої пені за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання.

Також, відповідач наголосив, що перебіг строку на стягнення податкового боргу не сплинув з огляду на внесення змін до Податкового кодексу України на підставі Закону України №591-ІХ, яким Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2 згідно з яким на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України.

На цих підставах, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

10.11.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2022 (суддя Арсірій Р.О.) заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог в адміністративній справі №640/10651/22 прийнято до розгляду та запропоновано відповідачу упродовж п`ятнадцяти днів з дня одержання даного судового рішення надати суду відзив на позовну заяву з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог.

23.11.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

01.11.2023 наведена вище адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В.

Ухвалою суду від 23.01.2024 прийнято адміністративну справу №640/10651/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.02.2024 справу розподілено судді Войтовичу І.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 прийнято адміністративну справу №640/10651/22 до провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив відповідача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність. Адреса реєстрації та місця фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

01.08.2008 ОСОБА_2 укладено з АКБ «УКРСОЦБАНК» іпотечний договір №700/697798-10, відповідно до якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за договором невідновлювальної кредитної лінії наступне нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Враховуючи значні зміни в курсі національної валюти між банком та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін №1 від 23.06.2015 згідно якого передбачено, що якщо позичальник починаючи з дати укладення цього Договору про внесення змін до 31.12.2015 здійснить одноразовий платіж в сумі від 500,00 доларів США на підставі Заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, то Позичальник набуває права на анулювання заборгованості по кредиту, процентам та комісії в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

В подальшому на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 23.06.2015 позивач здійснив оплату у сумі 13 000,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 13 000,00 доларів США.

На підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 15.07.2015 позивач здійснив оплату у сумі 3 000,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 3 000,00 доларів США.

На підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 18.09.2015 позивач здійснив оплату у сумі 2 000,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 2 000,00 доларів США.

На підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 04.11.2015 позивач здійснив оплату у сумі 3 000,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 3 000,00 доларів США.

На підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 16.12.2015 позивач здійснив оплату у сумі 1200,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 1 200,00 доларів США.

На підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 28.12.2015 позивач здійснив оплату у сумі 32 000,00 доларів США і банком було списано основної заборгованості за кредитом 32 000,00 доларів США.

На виконання умов підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_2 02.05.2016 було подано декларацію про майновий стан і доходи, задекларувавши до сплати податок на доходи фізичних осіб у сумі 90 800,02 грн та військовий збір у сумі 6 855,88 грн.

30.06.2016 позивач звернулася до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою про розстрочення грошового зобов`язання.

Рішенням №5 від 29.07.2016, на підставі статті 19-1 розділу І та статті 100 глави 9 розділу ІІ ПК України позивачу було розстрочено грошове зобов`язання у розмірі 90 800,02 грн, та визначено строки та суми сплати грошового зобов`язання, а саме: 31.08.2016 - 18 160,02 грн; 30.09.2016 - 18 160,00 грн; 31.10.2016 - 18 160,0 грн; 30.11.2016 - 18 160,0 грн; 30.12.2016 - 18 160,00 грн.

Сплата зобов`язань підтверджена обліковою карткою платника з податку на доходи фізичних осіб, не заперечується сторонами та відбулась у наступні дати та в таких розмірах: 02.09.2016 платіж у сумі 1 523,00 грн; 02.09.2016 платіж у сумі 18 161,00 грн; 30.09.2016 платіж у сумі 19 200,00 грн; 04.01.2017 платіж у сумі 20 000,00 грн; 06.03.2017 платіж у сумі 17 500,00 грн; 04.04.2017 платіж у сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до доводів відповідача, загальна сума фактично сплачених позивачем коштів є меншою за суму розстроченого грошового зобов`язання, а саме сума внесків дорівнює 86 384,00 грн, що є меншим на 4 416,02 грн від розстрочених 90 800,02 грн.

Разом з тим, дослідивши надані сторонами доказів, суд дійшов висновку, що суми сплати та розмір розстроченого грошового зобов`язання не узгоджуються між собою.

Як встановлено судом в подальшому відповідно до наказу №8191 від 21.08.2017 щодо ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДФО та військового збору.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проінформована про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 22.08.2017 №11818/Д/26-15-13-09-17 та копією наказу ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2017 №8191, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків (№ відправлення 616), що був повернутий до контролюючого органу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

За результатами перевірки було складено акт від 03.10.2017 №1835/26-15-42-02-12/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016».

Вищезазначений акт перевірки було направлено на податкову адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№272), однак лист було повернуто до контролюючого органу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Так, 17.11.2017 контролюючим органом прийнято такі рішення:

- податкове повідомлення-рішення (форми «Р») № яким нараховано податкове зобов`язання з військового збору на загальну суму 14 382,49 грн (сума основного платежу 1 509,99 грн, та штрафних (фінансових) санкцій 2 877,50 грн);

- податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № яким нараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 172 649,78 грн (сума основного платежу 138 119,82 грн, та штрафних (фінансових) санкцій 34 529,96 грн);

- податкове повідомлення-рішення (форма «ПС») №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 170,00 грн.

Податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№996) та повернуто до контролюючого органу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

У зв`язку з несплатою позивачем податкового боргу, контролюючим органом, керуючись статями 59, 60, 89 ПК України, було винесено податкову вимогу від 14.06.2022 №0-2658 та рішення про опис майна у податкову заставу від 14.06.2022 №0-2658 та направлені на податкову адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№207) та отримані платником 04.07.2022.

Позивач не погоджуючись з податковою вимогою та рішенням про опис майна у податкову заставу звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підпунктів 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Пунктом 16.1.4 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Приписами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (підпункт 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту14.1 статті 14 ПК України).

При цьому, у відповідності до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, у той час як податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункт 14 статті 14 ПК України).

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (Пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Поряд з цим, відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з пунктами 89.1-89.2 статті 89 ПК України право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Системний аналіз наведених норм ПК України дає підстави для висновку, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, тоді як податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу, що також є умовою для прийняття рішення про опис майна платника податків у податкову заставу.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 № на загальну суму 14 382,49 грн, № на загальну суму 172 649,78 грн, № на загальну суму 170,00 грн.

На підставі несплати грошового зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідачем прийнято податкову вимогу про сплату податкового боргу від 14.06.2022 №0-2658 та рішення від 14.06.2022 №0-2658 про опис майна у податкову заставу.

Як стверджує позивач, податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 №, №, № нею не отримувались, отже, на думку позивача, грошові зобов`язання не є узгодженими.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи докази направлення вказаних податкових повідомлень-рішень за адресою: АДРЕСА_1 , рекомендований лист з повідомленням про вручення (№996).

Зазначена адреса також визначена самим позивачем у позовній заяві як його фактичне місце проживання.

Відповідно до матеріалів справи податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу платника податків, однак лист було повернуто до контролюючого органу у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Статтею 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 ст.42 ПКУ, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомлення про вручення із зазначенням причини невручення.

Винесені на підставі акту податкові повідомлення-рішення були надіслані засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення на податкову адресу позивача відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчать відповідні корінці поштового повідомлення про направлення/вручення платнику, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.07.2022 по справі №120/479/21-а, то колегія суддів зазначила, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювали заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги чи для вжиття додаткових заходів щодо вручення податкової вимоги та зауважила, що аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №360/4692/19.

Крім того, колегія судів зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків та зауважила, що аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №140/30/20

Отже, суд вважає, що в розумінні статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення є врученими належним чином.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 №, №, № вважаються належним чином врученими, не були оскаржені у встановленому законом порядку, а відтак визначені ними грошові зобов`язання є узгодженими.

Питання правомірності проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень не є предметом даного спору й, відповідно, не оскаржується позивачем, а отже не підлягає дослідженню судом у межах даної справи.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Оцінка податкового правопорушення, щодо якого сформоване податкове повідомлення-рішення, як акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акта індивідуальної дії.

Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин).

В межах розгляду справи за позовом щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових/податкових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням-рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20, від 15.06.2023 у справі № 160/13436/22.

У зв`язку з несплатою узгоджених грошових зобов`язань у встановлені строки у позивача виник податковий борг, що, відповідно до вимог податкового законодавства, є підставою для направлення контролюючим органом податкової вимоги.

Щодо посилань позивача про визнання податкового боргу безнадійним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

За кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постанові від 16.12.2020 у справі №560/2080/20.

Стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, що відображено у його постановах від 16.12.2020 у справі №560/2080/20, від 19.05.2020 у справі №826/8231/15.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно пункту 101.1 статті 101 ПК України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Таким чином, в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 по справі №807/2097/16 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 13.05.2020 № 591-ІХ внесено зміни, зокрема, до Податкового кодексу України щодо термінів зупинення перебігу строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, а саме пунктом 52-2 встановлено: «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу».

Вказані положення неконституційними не визнавались, є чинними, а тому підлягають застосуванню.

В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до пп.52-2 п.52 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України. Тобто, запроваджений з 12.03.2020 карантин станом на дату винесення податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не переривався і тривав до кінця 2022 року згідно з нормативними актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, станом на час винесення податкової вимоги, ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи викладене, перебіг 1095-денного строку зупинився 18.03.2020, а тому ключовим фактором щодо визнання правомірною чи протиправною податкової вимоги є встановлення дати виникнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що податковий борг з військового збору виник:

- 31.07.2016 у сумі 6 855,68 грн у зв`язку із несплатою самостійно нарахованого податкового зобов`язання, задекларованого у податковій декларації про майновий стан та доходи від 02.05.2016 №;

- 28.12.2017 на підставі податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 № на загальну суму 14 382,49 грн (в тому числі сума основного платежу 11 509,90 грн та сума штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 877,50 грн).

Щодо нарахування пені за платежем 11011001 військовий збір, суд зазначає, що відповідно до детального розрахунку боргу, наданого контролюючим органом, встановлено наступні нарахування:

- 28.12.2017 - 709,52 грн за податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017 №;

- 16.02.2021 - 398,52 грн на борг минулих років (по податковій декларації про майновий стан та доходи від 02.05.2016 №);

- 07.06.2022 - 1 235,39 грн та 1 918,62 грн на борг минулих років (по податковій декларації про майновий стан та доходи від 02.05.2016 №);

- 07.06.2022 - 996,29 грн за податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017 №.

З огляду на дату виникнення податкового боргу та положення статті 102 ПК України та пп.52-2 п.52 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, суд дійшов висновку, що податковий борг у сумі 6 855,68 грн є таким, що стягується контролюючим органом після закінчення строку давності у 1095 днів, а тому підлягає списанню як безнадійний борг.

Відповідно до підпункту 129.9.1 пункту 129.9 статті 129 ПК України пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадку закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Таким чином, пеня у сумі 3 552,53 грн підлягає списанню, у зв`язку з нарахуванням такої після спливу 1095 днів, та визнанню безнадійним податковим боргом.

Щодо податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг у сумі 55 303,01 грн виник 30.12.2016. У подальшому позивачем здійснено часткову сплату такого боргу 04.01.2017 у сумі 20 000 грн та 06.03.2017 у сумі 17 500 грн, у зв`язку з чим станом на 04.04.2017 обліковувався залишок податкового боргу у розмірі 10 657,35 грн.

Надалі у платника податків 28.12.2017 виник податковий борг на підставі податкових повідомлень-рішень № на загальну суму 172 649,78 грн (основний платіж 138 119,82 та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 34 529,96 грн), № на загальну суму 170,00 грн.

Щодо нарахування пені за платежем 11010500 податок на доходи фізичних осіб, суд зазначає, що відповідно до детального розрахунку боргу, наданого контролюючим органом, встановлено наступні нарахування:

- 28.12.2017 - 8 514,24 грн за податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017 №;

- 08.06.2022 - 45,51 грн, в сумі 21 523,13 грн та в 21 523,13 грн на борг минулих років (за податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017 №).

Згідно з підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається, зокрема при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження.

З урахуванням дати виникнення податкового боргу та положень статті 102 ПК України, пп.52-2 п.52 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, сума боргу у розмірі 10 657,35 грн підлягає списанню як безнадійний борг.

Згідно із пунктом 101.4 статті 104 ПК України органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.

Ураховуючи викладені вище положення Податкового кодексу України, податковий борг позивача із датою виникнення понад 1095 днів, який станом на дату винесення податкової вимоги становив 21 065,56 грн, підлягає визнанню безнадійним, що не було враховано відповідачем.

Щодо рішення про опис майна у податкову заставу суд зазначає, що

Абзац третій пункту 89.3 статті 83 ПК України передбачає, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 (далі по тексту - Порядок №586), день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (пункт 11 розділу І Порядку №586).

Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу (пункт 12 розділу І Порядку №586).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №586, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

За усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанови від 21.06.2022 у справі №240/6321/20, від 19.04.2023 у справі №240/18522/21) передумовою прийняття як податкової вимоги, так і рішення про опис майна у податкову заставу є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у позивача наявний податковий борг, що утворився у зв`язку з несплатою визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання.

Оскільки станом на 28.12.2017 суми узгодженого грошового зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, не були погашені позивачем, вони набули статусу податкового боргу, наслідком чого є формування відповідачем спірної податкової вимоги.

Рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 14.06.2022 №0-2658 здійснено опис майна позивача, що перебуває у власності платника податків, у податкову заставу.

Таким чином, у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу, відповідачем правомірно було сформовано спірну податкову вимогу, в частині суми 240 546,56, та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

Суд зауважує, що питання взаємозв`язку між чинністю податкової вимоги та чинністю рішення про опис майна у податкову заставу вже вирішувалось Верховним Судом у постанові від 21.06.2022 у справі №240/6321/20, в якій було сформульовано такий правовий висновок: «…Виникнення права податкової застави законодавство не пов`язує із чинністю податкової вимоги, а скасування податкової вимоги, зокрема з підстав порушення контролюючим органом певних процедур, само по собі не є свідченням відсутності в особи узгоджених грошових зобов`язань…».

У постанові від 27 жовтня 2022 року (справа №240/9395/20) Верховний Суд дійшов такого висновку: «…Аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України.

Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження…».

Таким чином, встановивши наявність у позивача податкового боргу у розмірі 240 546,56 грн, суд дійшов висновку про правомірність прийняття рішення про опис майна у податкову заставу та відсутність підстав для його скасування.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити з облікової картки платника податків - ОСОБА_1 відомості про заборгованість з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд зазначає, що, обставини встановлені під час розгляду даної справи та відображені у цьому рішенні, а також факт часткового визнання судом податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб та військового збору безнадійним та таким, що підлягає списанню є достатнім способом захисту порушеного права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст.2 КАС України).

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру на суму 261 612,12 грн, а також чотири вимоги немайнового характеру та сплачено судовий збір у розмірі 6 585,72 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Враховуючи, що позовні вимоги немайнового характеру задоволено частково, а також вимоги майнового характеру задоволено частково - у розмірі 21 065,56 грн із заявлених 261 612,12 грн, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 706 грн 85 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у місті Києві.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у м. Києві від 14.06.2022 №0-2658 в частині суми податкового боргу у розмірі 21 065,56 грн.

Визнати податковий борг ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 10 657,35 грн та військового збору у розмірі 10 408,21 грн безнадійним та таким, що підлягає списанню.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 706,85 грн (сімсот шість гривень 85 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.