Справа № 480/534/26
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

31 березня 2026 року Справа № 480/534/26

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про зупинення дії наказу та заборони проводити стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати п.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 »,

2) визнати протиправним та скасувати п.3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 ».

Ухвалою суду від 02.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 01.04.2026 (а.с.181).

При цьому участь в засіданнях учасників справи забезпечена в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою власних технічних засобів в підсистемі відеоконференцзв`язку ухвалами суду від 04.02.2026, від 03.03.2026 та від 30.03.2026.

30.03.2026 представник позивача подав до суду заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 »;

- заборони Військовій частині НОМЕР_3 проводити стягнення суми завданої шкоди 2 764 917, 21 грн. (два мільйони сімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 21 копійка) із грошового забезпечення полковника ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ, в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

Заява мотивована тим, що наразі з грошового забезпечення позивача стягується 20 відсотків місячного грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_2 ». З огляду на те, що наразі наявний спір щодо правомірності цього наказу, правомірності притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності та, зокрема, здійснення стягнень з його грошового забезпечення, такі стягнення наразі є необґрунтованими, можуть зашкодити правам позивача й поновленню його прав та інтересів у майбутньому.

Суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні відповідно до ч.1 ст.154 (Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Перевіривши доводи представника позивача щодо заяви про забезпечення позову, вбачається необхідним у її задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Спосіб забезпечення позову має бути безпосередньо пов`язаним з предметом спору, співмірним суті порушеного права та водночас запобігати порушенню прав інших осіб, тобто в основі має бути принцип збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зокрема, шляхом зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 11.01.2022 у справі №640/18852/21.

У постанові від 17.04.2025 у справі №340/5170/24 Верховний Суд вказав, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та в подальшому підтримані у постановах від 01.06.2022 у справі №580/5656/21, від 18.05.2023 у справі №500/4200/22, від 21.02.2024 у справі №420/11311/23.

Тож вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, необхідно враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Так, позивач оскаржує правомірність винесення Військовою частиною НОМЕР_1 :

- п.1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 », відповідно до якого наказано на підставі пункту 3 частини 1 статті 6, частини 1 статті 10 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ за завдання прямої дійсної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_4 у зв`язку з переплатою додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_4 за період з травня по грудень 2022 року, полковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_3 , притягнути до повної матеріальної відповідальності у сумі 2 764 917, 21 грн. (два мільйони сімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 21 копійка),

- п.3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 », відповідно до якого наказано начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 - внести суму завданої шкоди 2 764 917,21 грн. (два мільйони сімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 21 копійка) в Книгу грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_3 та проводити стягнення суми завданої шкоди 2 764 917,21 грн. (два мільйони сімсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 21 копійка) із грошового забезпечення полковника ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ, в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача вказує на те, що наразі з грошового забезпечення позивача стягується 20 відсотків місячного грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 № 10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_2 ».

Також представник позивача у заяві вказує, що наразі наявний спір щодо правомірності цього наказу, правомірності притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності та, зокрема, здійснення стягнень з його грошового забезпечення, такі стягнення наразі є необґрунтованими, можуть зашкодити правам позивача й поновленню його прав та інтересів у майбутньому.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Отже, приписами Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" врегульовано питання повернення особі коштів, які були стягнені з такої особи, у випадку скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.

Відтак, посилання представника позивача у заяві про забезпечення позову на те, що стягнення коштів з позивача щомісяця може зашкодити його правам й поновленню його прав та інтересів у майбутньому, не є обґрунтованими з огляду на вказані вище висновки.

Сама лише незгода позивача із рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання таких протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Представником позивача не наведено жодного обґрунтування на підтвердження того, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у конкретному випадку та чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки для позивача.

Також варто відмітити, що позивач оскаржує у позові пункти 1 та 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 №10 «Про притягнення до матеріальної відповідальності полковника ОСОБА_1 », у той час як представник просить зупинити дію всього наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2026 №10.

Відтак, представник позивача у заяві не навів та до неї не додав доказів на підтвердження того, що саме у цій справі, за заявленими позовними вимогами:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, за наведених обставин, у заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування доцільності забезпечення позову в спосіб, визначений заявником, в цьому випадку заходи забезпечення позову не відповідають суті спору, в площині захисту в адміністративних правовідносинах. Відтак, наявність підстав, зазначених в ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, представника заявника для забезпечення позову суд на цей час не вбачає.

З урахуванням вищезазначеного, вбачається необхідним у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття ухвали апеляційної скарги.

Суддя І.Г. Шевченко