Справа № 140/11235/25
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/11235/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205050/2025/000410 від 16.05.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.05.2025 Волинською митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000126/2 та визначено вартість товарів за резервним методом та видана картка відмови №UA205050/2025/000410 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позивач не погоджується із вказаними рішенням та карткою відмови, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару; в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Ухвалою суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Оскільки позивачем не було надано достатніх документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом.

З наведених підстав відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

10.04.2025 між позивачем ФОП ОСОБА_1 (покупець) та THERMO4 Michal Leszczynski (Польща) (продавець) було укладено контракт/ договір №1/4/2025ZL від 10.04.2025 (далі-Контракт), відповідно до якого Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.09.2025 1 продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Renault модель Master Vin code: НОМЕР_1 , тип транспортного засобу: рефрежиратор.

Згідно п 1.2 Загальна сума Контракту становить 20 500 польських злотих. Пунктом 2.2 передбачено, що продавець здійснює поставку транспортного засобу протягом 90 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця. Пунктом 2.3 передбачено, що транспортний засіб повинен бути готовий до відвантаження не пізніше 30.09.2025.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що оплата здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми контракту сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за транспортний засіб. Оплата здійснюється двома частинами, перший платіж 9500 польських злотих та другий платіж в розмірі 11000 польських злотих. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.

03.04.2025 між позивачем ФОП ОСОБА_1 (покупець) та CTACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO-HANDEL Boguslawa Wienke (Польща) (продавець) було укладено контракт/ договір №03/04/25-1 від 03.04.2025 (далі-Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Renault модель Master Vin code: НОМЕР_2 , тип транспортного засобу: рефрежиратор.

Згідно п 1.2 Загальна сума Контракту становить 7000 Євро. Пунктом 2.2 передбачено, що продавець здійснює поставку транспортного засобу протягом 90 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця. Пунктом 2.3 передбачено, що транспортний засіб повинен бути готовий до відвантаження не пізніше 30.08.2025.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що оплата здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми контракту сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за транспортний засіб. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.

03.04.2025 позивачем було отримано рахунок (Faktura) номер 58/2025 в якому вказується, що продавцем поставляється Renault Master, Vin: НОМЕР_2 , 1 шт, вартістю 7000 євро та вказується відповідно до договору №03/04/25-1 від 03.04.2025.

07.04.2025 ФОП ОСОБА_1 було здійснено повну оплату в розмірі 7000 євро, що підтверджується платіжним документом 20JBKLP4 від 07.04.2025 та (SWIFT) Приватбанку від №Е804801DDD5F, у графі 70 платіжного документу вказується «за авто рефрижератор згідно договору №03/04/25-1від 03.04.2025».

Поставка товару здійснювалась на умовах EXW Kaczory відповідно до Інкотермс-2020. Продавець здійснював поставку транспортного засобу протягом 90 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на рахунок продавця. Транспортний засіб має бути готовий до відвантаження не пізніше 30.08.2025 (розділ 2 Договору).

EXW (Ex Works) у рамках Incoterms 2020 означає, що постачальник виконав свої обов`язки, коли замовлення було надано на його території. Він готовий до відправки, але без упаковки для експорту, без завантаження транспортного засобу.

16.05.2025 позивач подав до відділу митного оформлення Волинської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер 25UA91U0 з метою здійснення митного оформлення: Вантажний фургон (рефрижератор), що був у використанні, обладнаний додатковим спальним місцем марка Renault модель Master номер кузова: НОМЕР_2 загальна кількість місць включаючи водія:3, номер двигуна не встановлено, тип палива: дизельний, об`єм двигуна 2299см.куб., потужність-120кВт, рік виготовлення-2020, повна маса 3500кг, власна маса-3205кг.

До електронної митної декларації 25UA91U0 позивач надав відповідачу наступні документи, що підтверджують митну вартість товару за ціною договору: Рахунок-фактура ( Factura) №58/2025 від 03.04.2025, Документ що підтверджує вартість перевезення №3 від 15.05.2025, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2020, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.05.2025, Платіжний документ, що підтверджує вартість товару 20JBKLP4 від 07.04.2025, Платіжний документ, що підтверджує вартість товару E804801DDD5F від 07.04.2025, Висновок про якісні характеристики, підготовлений спеціальними експертами організаціям№1173 від 16.05.2025, Висновок про якісні характеристики, підготовлений спеціальними експертами організаціям №81890 від 16.05.2025, Договір №03/04/25-1 від 03.05.2025, Договір про надання послуг митного брокера, Доповнення до Договору про надання послуг митного брокера, Висновок про походження товару №1173 від 16.05.2025, Митна декларація країни відправлення 25PL301010001D4XB0 від 09.05.2025, Фото автомобіля.

Митна вартість товарів, заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються (вартість операції) склала 7000 євро та транспортні витрати 5963,10 грн.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; 5) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається; 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларантом на вимогу митниці було надано відповідь від 16.05.2025, у якій зазначено, що оплата за транспортний засіб марки: Renault модель: Master, VIN code: НОМЕР_2 за допомогою міжнародного SWIFT переказу, про що свідчить протокол переказу коштів, який надано митному органу. Також повідомлено, що транспортний засіб був проданий з Франції після страхового випадку, придбала даний транспортний засіб компанія з Польщі в саме STACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO-HANDEL. Boguslawa Wienke, також дана компанія відновила транспортний засіб до стану щоб транспортний засіб знаходиться в робочому стані та готовий до роботи. Проте, в інвойсі вказана інформація що цей транспортний засіб був в ДТП (тобто він після ремонту). Щодо страхування повідомляю що продавець разом з транспортним засобом передав поліс страхування, який покриває ризики пошкодження інших транспортних засобів під час руху авто шляхами. Проте страховий поліс не покриває можливі пошкодження самого транспортного засобу. А від так вважаю що даний транспортний засіб не застрахованим від можливих пошкоджень. В зв`язку з чим в калькуляції транспортних витрат №3 від 15.05.2025, дані витрати не вказані, адже фактично вони не були понесені ОСОБА_2 при доставці транспортного засобу на митну територію України.

На думку відповідача, декларантом не забезпечено надання відповідно до п. 2 частини другої статті 52 МК України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, внаслідок чого Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

- Продавець товару відповідно до контракту від 03.04.2025 №03/04/25-1 (далі Контракт) компанія STACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO-HANDEL Boguslawa Wienke (Польща), тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.10.2024 №2024EF85406 видане у Франції та виписане на BOVIS TRANSPORTS. Сказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару. Окрім того, виявлені обставини створюють обґрунтовані сумніви щодо права компанії STACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO HANDEL Boguslawa Wienke відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу. Документ, що вказує на юридичний зв`язок цієї особи з транспортним засобом, право розпоряджатися транспортним засобом та визначати ціну продажу, до митного оформлення не надано.- Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, та, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (пункти 4, 6, 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - Кодекс)).

1. П.3.1 Контракту передбачена 100% передоплата за товар. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті. Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216 (зі змінами), передбачено обов`язкові реквізити, які повинні містити платіжні інструкції в іноземній валюті. З урахуванням викладеного, надана копія платіжної інструкції від 07.04.2025 № 20JBKLP4 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою № 216, зокрема підпису(ів) [власноручного(их)/електронного(их)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком.

2. Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі Наказ № 599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати:- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.10.2025 6 перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 15.05.2025 №3, яка не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує витрати на транспортування оцінюваного товару, оскільки не відповідає вимогам Наказу №599 (не містить відомостей щодо маршруту переміщення по митній території України та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту). Отже, декларантом не надано належних документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.

3. П.2.4 Контракту передбачено надання продавцем покупцю страхового полісу, проте декларантом даний документ до митного оформлення не надано. Окрім того, згідно правил інтерпретації задекларованих умов поставки EXW витрати на страхування товару покладаються на покупця. Отже, дані витрати, понесені до перетину митного кордону України, є невід`ємною складовою митної вартості оцінюваного товару.

При цьому, декларантом не включено до митної вартості оцінюваного товару витрати на страхування товару, а в калькуляції від 15.05.2025 №3 вказано, що витрати на страхування складають 0 грн, що може свідчити про надання недостовірних відомостей. Слід зауважити, що з огляду на положення п.8 частини другої статті 53 Кодексу страхові документи та документи, які містять відомості про вартість страхування, подаються незалежно від того, ким саме здійснювалось страхування.

Однак, страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, декларантом до митного оформлення не надано. В інвойсі від 03.04.2025 № 58/2025 (далі- Інвойс) міститься запис: «Автомобіль після ДТП». При цьому, в п.4.2 Контракту вказано, що транспортний засіб знаходиться в робочому стані та готовий до роботи. Сказане може свідчити про надання в Інвойсі недостовірних відомостей щодо товару. Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ №599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 15.05.2025 №2, яка не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує витрати на транспортування оцінюваного товару, оскільки не відповідає вимогам Наказу №599 (не містить відомостей щодо маршруту переміщення по митній території України та розміру тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту). Отже, декларантом не надано належних документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару. П.2.4 Контракту передбачено надання продавцем покупцю страхового полісу, проте декларантом даний документ до митного оформлення не надано. Окрім того, згідно правил інтерпретації вказаних у п.2.1 Контракту умов поставки EXW - витрати на страхування товару покладаються на покупця. Отже, дані витрати, понесені до перетину митного кордону України, є невід`ємною складовою митної вартості оцінюваного товару. При цьому, декларантом не включено до митної вартості оцінюваного товару витрати на страхування товару, а в калькуляції від 15.05.2025 №2 вказано, що витрати на страхування складають 0 грн, що може свідчити про надання недостовірних відомостей. Слід зауважити, що з огляду на положення п.8 частини другої статті 53 Кодексу страхові документи та документи, які містять відомості про вартість страхування, подаються незалежно від того, ким саме здійснювалось страхування. Однак, страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, декларантом до митного оформлення не надано.

Митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 Кодексу з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Кодексу) та методу 2б (ст. 60 Кодексу) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, які відповідають умовам ст.59,60 Кодексу, методу 2в (ст.62 Кодексу) та методу 2г (ст.63 Кодексу) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта - митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Кодексу на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (ЕМД від 13.09.2024 №24UA73U4). За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість товару, митне оформлення якого вже завершено, - бувшого у використанні вантажного автомобіля- рефрижиратора, обладнаного гідроботом марки RENAULT, моделі - MASTER, країна походження - EU, календарний рік виготовлення - 2020, модельний рік - 2020, технічні характеристики - 2299 см3, 107 квт, повна маса 3500 кг, який ввозився з Угорщини на умовах поставки DAP Рівне UA, та з урахуванням обсягу партії товару (1 шт). Рівень митної вартості становить 16250 євро за шт (ЕМД від 13.09.2024 №24UA73U4). Коригування на обсяг партії, комерційні умови не здійснювалося.

Додатково зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг, за умови надання гарантій відповідно до розділу Х та статті 55 МК України. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або в судовому порядку.

Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA57U4 від 16.05.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У даному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД від 16.05.2025 №24UA91U0 декларант позивача подав наступні документи: Рахунок-фактура ( Factura) №58/2025 від 03.04.2025, Документ що підтверджує вартість перевезення №3 від 15.05.2025, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2020, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.05.2025, Платіжний документ, що підтверджує вартість товару 20JBKLP4 від 07.04.2025, Платіжний документ, що підтверджує вартість товару E804801DDD5F від 07.04.2025, Висновок про якісні характеристики, підготовлений спеціальними експертами організаціям№1173 від 16.05.2025, Висновок про якісні характеристики, підготовлений спеціальними експертами організаціям №81890 від 16.05.2025, Договір №03/04/25-1 від 03.05.2025, Договір про надання послуг митного брокера, Доповнення до Договору про надання послуг митного брокера, Висновок про походження товару №1173 від 16.05.2025, Митна декларація країни відправлення 25PL301010001D4XB0 від 09.05.2025, Фото автомобіля.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, 03.04.2025 між позивачем ФОП ОСОБА_1 (покупець) та CTACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO-HANDEL Boguslawa Wienke (Польща) (продавець) було укладено контракт/ договір №1/4/2025ZL від 10.04.2025 (далі-Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Renault модель Master Vin code: НОМЕР_1 , тип транспортного засобу: рефрежиратор.

Згідно п 1.2 Загальна сума Контракту становить 20 500 польських злотих. Пунктом 2.2 передбачено, що продавець здійснює поставку транспортного засобу протягом 90 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця. Пунктом 2.3 передбачено, що транспортний засіб повинен бути готовий до відвантаження не пізніше 30.09.2025.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що оплата здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми контракту сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за транспортний засіб. Оплата здійснюється двома частинами, перший платіж 9500 польських злотих та другий платіж в розмірі 11000 польських злотих. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.

03.04.2025 між позивачем ФОП ОСОБА_1 (покупець) та CTACJA KONTROLI POJAZDOW, AUTO-HANDEL Boguslawa Wienke (Польща) (продавець) було укладено контракт/ договір №03/04/25-1 від 03.04.2025 (далі-Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Renault модель Master Vin code: НОМЕР_2 , тип транспортного засобу: рефрежиратор.

Згідно п 1.2 Загальна сума Контракту становить 7000 Євро. Пунктом 2.2 передбачено, що продавець здійснює поставку транспортного засобу протягом 90 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця. Пунктом 2.3 передбачено, що транспортний засіб повинен бути готовий до відвантаження не пізніше 30.08.2025.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що оплата здійснюється наступним чином: 100% від загальної суми контракту сплачує Покупець на умовах попередньої оплати за транспортний засіб. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Продавця.

Вартість транспортування товару у сумі 5963,10 грн підтверджується калькуляцією витрат по доставці авто від 15.05.2025 №3, складеною позивачем.

Відтак, декларантом надано достатню кількість документів для підтвердження митної вартості.

З приводу розбіжностей у поданих документах, про які зазначено в рішенні про коригуванні митної вартості, суд зазначає наступне.

Щодо «неналежності» платіжних документів, суд зазначає наступне.

Митний орган стверджує, що платіжні інструкції та SWIFT-повідомлення не містять усіх реквізитів, передбачених нормативними актами НБУ, а долучені SWIFT-витяги дублюються.

Суд установив: платіжна інструкція від 07.04.2025 №20JBKLP4 на суму 7000 євро містять номер, дату, реквізити платника, отримувача, суму і призначення платежу; SWIFT-повідомлення №7B від 15.04.2025, містить унікальнй ідентифікатор операцій та графу 70, де зазначено: «За авто рефрижиратора згідно договору №03/04/25-1 від 03.04.2025».

Вимога про наявність «підпису(ів) відповідальної особи платника» у SWIFT- документах суперечить міжнародним правилам банківських розрахунків, адже SWIFT-повідомлення є стандартизованим електронним документом, який формується та засвідчується банком.

Посилання митниці на норми Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216, не можуть тлумачитись як такі, що нівелюють доказове значення SWIFT-документів, чи платіжних інструкцій, які підтверджуючих реальну оплату товару.

Платіжна інструкція від 07.04.2025 №20JBKLP4, від 07.04.2025 складена електронним чином, де відсутні фізичні підписи, однак засвідчені електронним підписом уповноваженої особи та відтиском печатки банку.

За приписами п. 54 ч. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.

За приписами ч. 1.ст. 48 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг зобов`язані забезпечити виконання платіжної операції в повній сумі, зазначеній у платіжній інструкції, якщо інше не визначено цим Законом або договором між надавачем платіжної послуги та користувачем.

Отже, платіжні інструкції містять усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про проведену суму оплати за товар.

Вказані відомості достатні для ідентифікації платежу та підтверджують факт здійснення оплати.

Таким чином, доводи митниці не спростовують факту оплати товару.

Щодо підтвердження транспортних витрат слід зазначити наступне.

Митниця вказує, що надана калькуляція не містить маршрутів, тарифів та інших реквізитів, передбачених для транспортних документів.

Суд звертає увагу на те, що: за умовами EXW транспортний засіб доставлено своїм ходом; позивач не укладав договору перевезення; транспортні витрати фактично складали лише витрати на пальне (5963,10 грн) та заробітну плату водія (2500,00 грн), що прямо випливає зі змісту калькуляції від 15.05.2025 №3.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, не вказав, що такими доказами повинні бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому суд вважає, що надана калькуляція транспортних витрат від 15.05.2025 №2 відповідає рекомендаційним вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296) затверджені Правила заповнення декларації митної вартості. Ці Правила в частині заповнення графи 20 роз`яснюють, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Складена з урахуванням зазначених рекомендацій калькуляція транспортних витрат від 15.05.2025 №3 містить відомості про маршрут перевезення (Качори (Польща) м/п Устилуг (Україна)), його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України (695 км). Калькуляцією також підтверджено, що страхування, навантажувальні та розвантажувальні роботи за рахунок перевізника (позивача) не здійснювалося.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Отже, подані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на транспортування товару є достатніми та повною мірою відповідають вимогам Наказу №559.

Щодо страхування митниця посилається на пункт контракту, де згадується страховий поліс, і вважає, що його відсутність є підставою для сумніву.

Суд установив, що: за умовами EXW обов`язок страхування не покладається на продавця, а позивач, як зазначено в калькуляції транспортних витрат, не здійснював страхування. Відтак, оскільки страхування не здійснювалося, то у декларанта не може бути документів, яких не існує. Відтак, відсутність страхового документа не є розбіжністю і не впливає на числові значення митної вартості.

Суд доходить висновку, що всі озвучені митницею зауваження мають формальний характер, не впливають на визначення ціни, що фактично сплачена за товар, і не дають підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

За приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

При цьому суд зазначає, що відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано. Аналогічно позивач не може надати страхових документів, оскільки страхування вантажу не здійснювалося, що підтверджується калькуляцією транспортних витрат від 15.05.2025. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Як зазначалося вище, страхові документи декларант не надав внаслідок відсутності страхування товару. Натомість, декларантом надано належним чином складені банківські платіжні документи, а також документ, що підтверджує задекларовану вартість транспортування товару.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні 16250 євро (МД від 13.09.2024 №24UA73U4), зміст якої перевірити суд позбавлений можливості.

В той же час, частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №520/3246/20, від 19.08.2020 у справі №140/754/19).

Оскільки картка відмови в митному оформленні (випуску) товару №UA205050/2025/000410 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови належить задовольнити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач за подання даного позову сплатив судовий збір у сумі 3499,10 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8ZK6-MKRS-LD8E від 30.09.2025.

Відтак, оскільки позов задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Волинської митниці на користь позивача необхідно присудити судовий збір у сумі 3499,10 грн.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів: договору про надання правничої допомоги №21/09/25 від 21.09.2025; додатку 1 до цього договору №21/09/25 від 21.09.2025; акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №21/09/25 від 21.09.2025; прибуткового касового ордеру №27/09 від 27.09.2025, адвокатом Талашко І.М. надано позивачу послуги правничої допомоги на суму 10000,00 грн, які відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2025 складаються із: усної консультації, узгодження правової позиції з клієнтом, вивчення судової практики 1000 грн; оформлення позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000126/2 та картки відмови №UA205050/2025/000410 від 16 травня 2025 року 9000 грн, а всього на суму 10000,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Суд зазначає, що усна консультація, узгодження правової позиції з клієнтом, вивчення судової практики включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Крім того, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення таких витрат на користь позивача, складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Волинської митниці необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 3499,10 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, а всього судових витрат на суму 7499,10 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із перекладом на українську мову документів, поданих до митного оформлення іноземною мовою, суд керується приписами частини п`ятої статті 137 КАС України, за змістом якої розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Отже, такі витрати також підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на переклад документів позивачем надано лише рахунок №28 від 20.08.2025 на переклад документів з нотаріальним засвідченням на загальну суму 3000,00 грн. Однак із наданого рахунку неможливо ідентифікувати, які документи підлягали перекладу, їх обсяг та значення для справи. Крім того, позивачем не надано доказів оплати таких послуг. При цьому, ні митниця, ні суд не вимагали перекладу документів, тому понесені позивачем витрати на переклад документів є безпідставними та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товару від 16.05.2025 №UA205050/2025/000126/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000410.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 7499 (сім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385).

Суддя Ф.А. Волдінер