Справа № 320/57564/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Файдюка В.В.,

суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач, УСВП Дарницької РДА) про:

- визнання протиправними дії Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо припинення виплати з 01.11.2024 неповнолітній дитині ОСОБА_2 допомоги як внутрішньо переміщеній особі, передбаченої Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (далі - Порядок №332);

- зобов`язання Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації поновити виплату з 01.11.2024 неповнолітній дитині ОСОБА_2 , допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, що передбачена Порядком №332.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується перебування неповнолітнього ОСОБА_2 за кордоном більше 30 днів підряд, однак докази перебування неповнолітнього у період з 22.06.2024 по 06.09.2024 на безперервному оздоровленні матеріали справи не містять, що свідчить про правомірність відмови у поновленні виплати допомоги на проживання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом було надано неправильне тлумачення положень п. 8 Порядку №332, оскільки він не передбачає обов`язкове безперервне перебування в оздоровчому закладі протягом всього часу перебування особи за кордоном. У свою чергу наголошує, що судом залишено поза увагою, що дитина тимчасово перебувала за кордоном для оздоровлення та відпочинку, а не змінила країну проживання. Наголошує, що суд безпідставно не надав оцінку довідці Фонду «Польський центр міжнародної допомоги», якою підтверджено оздоровчу мету перебування ОСОБА_2 за кордоном. Звертає увагу на неврахування судом положень Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої кожна дитина має право підтримувати особисті стосунки та прямі контакти з обома батьками. Окремо зауважує, що безпекова ситуація в Україні, у тому числі у місті Києві, змусила матір забезпечити перебування дитини за кордоном у безпечному середовищі, зокрема, у родині батька. Крім іншого, зазначає, що судом не враховано усталену практику Верховного Суду про те, що факт перебування особи за кордоном понад 30 днів не є автоматичною підставою та безумовною підставою для припинення виплат, якщо надано підтвердження обґрунтованих причин такого перебування.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу УСВП Дарницької РДА просить залишити її без задоволення.

Свою позицію обґрунтовує тим, що суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для поновлення виплати допомоги на проживання ОСОБА_2 , оскільки у період отримання допомоги він перебував за кордоном понад 30 календарних днів, а документів, що підтверджують оздоровлення позивача, відповідачу надано не було.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 31.03.2026.

Щодо заявленого УСВП Дарницької РДА клопотання про заміну неналежного відповідача на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві колегія суддів зазначає, що хоча з 01.07.2025 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 №765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України» допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам призначається та виплачується органами Пенсійного фонду України, однак оскільки спірні правовідносини виникли у листопаді 2024 року, а на стадії апеляційного перегляду заміна відповідача на належного не допускається, то підстави для заміни УСПВ Дарницької РДА на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що неповнолітній ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 07.09.2023 №3002- та №3002-, неповнолітній ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_1 на обліку як внутрішньо переміщені особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Учасниками справи не заперечується, що УСВП Дарницької РДА призначило ОСОБА_2 та його законному представнику - ОСОБА_1 допомогу на проживання як внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3 000 грн та 2 000 грн відповідно з 01.03.2024 по 30.09.2024.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.11.2024 про поновлення виплати допомоги на проживання 01.11.2024 УСВП Дарницької РДА листом від 12.11.2024 №01-05/6782 повідомило, що оскільки згідно з інформацією, отриманою від Міністерства фінансів України за результатами проведеної верифікації, ОСОБА_2 з 22.06.2024 по 06.09.2024 перебував за кордоном понад 30 календарних днів підряд, то в силу абз. 2 п. 8 Порядку №332 правові підстави для поновлення виплати допомоги на проживання відсутні, адже у період отримання допомоги позивач перебував за кордоном понад 30 календарних днів. Водночас у листі зазначено, що ОСОБА_1 продовжено виплату допомоги на проживання на період з 01.11.2024 по 28.02.2025 у розмірі 2 000 грн щомісячно.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 2, 4, 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також Порядку №332, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність у матеріалах справи документального підтвердження безперервного оздоровлення позивача протягом всього періоду перебування за кордоном.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Приписи ч. 1 ст. 5 Закону №1706-VII визначають, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Так, Порядок №332 визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога). Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.

Відповідно до п. 3 Порядку №332 з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

У свою чергу, за правилами абз. 2 п. 8 Порядку №332 нарахування та виплата допомоги уповноваженій особі або отримувачу припиняється та більше не призначається/поновлюється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо її повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин.

Обґрунтованими причинами вважаються службове відрядження, оздоровлення дітей, супроводження дітей під час участі в міжнародних змаганнях або участь у відповідних змаганнях, стажування, навчання, лікування, реабілітація, хвороба особи або члена сім`ї, смерть членів її сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, що підтверджується документально (абз. 3 п. 8 Порядку №332).

Відповідно до п. 22 Порядку №332 з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».

Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.

За результатами верифікації Мінфіну інформації щодо осіб Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики.

Якщо на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу Мінфіну відсутні відомості щодо осіб, які звертаються за призначенням допомоги, перевірка проводиться автоматично в Єдиній системі на підставі даних, отриманих шляхом автоматизованого доступу/обміну електронними даними між Єдиною системою та системою електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством, зокрема з:

Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - про зареєстрованих фізичних осіб - підприємців;

реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - відомості про трудову діяльність;

Державного реєстру актів цивільного стану громадян - про смерть особи;

Реєстру пошкодженого та знищеного майна - інформація про житло, зруйноване або непридатне для проживання, а також його відновлення.

Електронна інформаційна взаємодія, передбачена цим Порядком, здійснюється з використанням засобів системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта» з дотриманням Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про захист персональних даних», «Про публічні електронні реєстри», «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

Згідно з п. 23 Порядку №332 для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».

За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.

Пунктом 24 Порядку №332 передбачено, що у разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.

У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/ продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.

У разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги.

Повідомлення про прийняте рішення та порядок його оскарження надсилаються за технічної можливості із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.

У разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги отримувач може подати підтвердні документи органу соціального захисту населення або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи.

Орган соціального захисту населення після звернення отримувача із підтвердними документами, які спростовують виявлені критерії, визначені пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, приймає рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги та рекомендує отримувачу звернутися до володільця інформації для внесення відповідних змін до державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.

Підтвердні документи, викладені іноземною мовою, щодо наявності обґрунтованих причин перебування за кордоном строком понад 30 календарних днів підряд 60 або 90 календарних днів, що подані уповноваженою особою/отримувачем до органу соціального захисту населення, повинні мати впорядкований автентичний переклад на українську мову. Правильність/достовірність перекладу може бути засвідчена підписом особи, яка здійснила переклад, за умови наявності у неї відповідного свідоцтва (диплома) про кваліфікацію перекладача, що підтверджує володіння відповідною іноземною мовою та надає їй право здійснювати перекладацьку діяльність, копія якого додається.

У разі виявлення помилки у персональних даних одержувача, даних номера банківського рахунка (за стандартом IBAN) або категорії одержувача (працездатна особа, дитина, особа з інвалідністю) орган соціального захисту населення проводить коригування відповідної інформації та здійснює перерахунок розміру допомоги (з урахуванням раніше виплачених сум допомоги).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, неповнолітній ОСОБА_2 перебував за кордоном з 22.06.2024 по 06.09.2024, тобто більше 30 календарних днів підряд.

Наголошуючи на наявності обґрунтованих причин тимчасового перебування позивача за кордоном понад 30 календарних днів підряд, ОСОБА_1 зазначає, що у цей період її син відвідував дитячий табір у місті Варшава, перебував на оздоровленні у свого батька, адже виїзд за межі України був зумовлений, зокрема, й безпековою ситуацією у місті Києві влітку 2024 року та необхідністю відновлення психоемоційного стану дитини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявні у матеріалах справи документи, а саме підтвердження бронювання апартаментів у місті Пула, а також скріншоти переписки з меседжера «Viber» і лист Фонду «Польський центр міжнародної допомоги» від 16.01.2025 №01/01/2025 свідчать про перебування дитини на відпочинку у місті Пула (Хорватія) тривалістю 7 календарних днів (з 25.08.2024 по 31.08.2024), а також дитячому таборі у місті Варшаві (Польща) тривалістю 12 календарних днів (з 15.07.2024 по 26.07.2024).

Отже, будучи за кордоном 76 днів підряд, ОСОБА_2 перебував на відпочинку та у дитячому таборі сумарно 19 календарних днів. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження інших обґрунтованих (у розумінні Порядку №332) причин перебування за кордоном неповнолітньої дитини понад 30 календарних днів підряд матеріали справи не містять.

У площині наведеного колегією суддів враховується, що, як було підкреслено вище, метою прийняття Кабінетом Міністрів України Порядку №332 було запровадження інституту надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку. Тобто, така допомога призначається не всім без винятку внутрішньо переміщеним особам, а особам із числа незахищених верств населення для забезпечення їх соціальної підтримки. На користь цього висновку свідчить й те, що наявність в особи можливості перебувати за кордоном понад 30 календарних днів підряд за відсутності на те обґрунтованих визначених у Порядку №332 причин, через які особа не за власним бажанням могла бути відсутньою за місцем проживання/перебування, опосередковано вказує на неналежність такої особи до числа незахищених верств населення, які за правилами згаданого вище Порядку №332 потребують отримання допомоги.

З урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у діях відповідача при відмові у поновленні виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ознак протиправності, що у свою чергу свідчить й про відсутність правових підстав для поновлення позивачу виплати такої допомоги з 01.11.2024.

Посилання апелянта на те, що судом не було враховано положення Конвенції ООН про права дитини, а також ряду норм Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства» в частині права дитини підтримувати особисті стосунку та прямі контакти з обома батьками, щодо обов`язку батьків забезпечити розвиток дитини, її оздоровлення та підтримку емоційного стану, а також права дитини на проживання разом з батьками, колегією суддів оцінюється критично, оскільки предметом цього спору є не обмеження дитини та її батьків у будь-яких правах, а лише наявність у дитини права на поновлення отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, нормативна відсутність якого, як було встановлено вище, не спростована наданими позивачем доказами.

З приводу аргументів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції усталеної практики Верховного Суду щодо спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що жодного посилання на відповідні рішення Верховного Суду в апеляційній скарзі не наведено, а відомості Єдиного державного реєстру судових рішень дозволяють можливість стверджувати, що станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі та завершення його апеляційного перегляду Верховний Суд не робив висновок щодо застосування положень п. 8 Порядку №332.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.