Справа № 520/3104/26
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

30 березня 2026 року Справа № 520/3104/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження клопотання Головного управління національної поліції в Харківській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (, вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у застосуванні розрахунку базового місяця ( вересень 2024 року) одноденного розміру грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області () перерахувати та доплатити ОСОБА_1 (РНОКРР НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 119 днів щорічних оплачуваних відпусток у розмірі 139572,62 грн обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення за жовтень 2024 року, 3 урахуванням індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди (доплати), визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 та 2024 рік сум індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області () перерахувати та доплатити ОСОБА_1 (РНОККРР НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024 та 2025 рік, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум індексації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене провадження у справі.

04.03.2026 відповідачем до суду подано заяву, в якій він просив:

- позовну заяву ОСОБА_1 по справі № 520/3104/26 до Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без розгляду.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.10.2024 № 516 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 31.10.2024 за власним бажанням. При цьому предметом спору у даній справі є недоплата грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Разом з тим відповідач зазначає, що позов подано з пропуском установленого законом строку звернення до суду. З посиланням на положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 233 Кодексу законів про працю України відповідач вказує, що у справах щодо виплати сум, належних працівникові при звільненні, застосовується тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з моменту отримання особою письмового повідомлення про проведений остаточний розрахунок.

На думку відповідача, позивач був обізнаний про обставини, які він вважає порушенням своїх прав, не пізніше 30.12.2024, коли ним було отримано відповідь на адвокатський запит, що містила необхідну інформацію для звернення до суду. Відтак, як зазначає відповідач, тримісячний строк звернення до суду сплив не пізніше 31.03.2025, тоді як позов подано лише 17.02.2026, тобто з істотним пропуском строку.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивач не подав заяви про поновлення строку звернення до суду, а отже відсутні підстави для його поновлення. У зв`язку з цим відповідач вважає, що наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене відповідач просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

08.03.2026 до суду надійшли заперечення позивача, в яких він просив:

- відмовити в задоволення заяви Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.03.2026 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 по справі № 520/3104/26 до Головного управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідачем не надано до суду доказів ознайомлення позивача з розміром та порядком розрахунку його грошового забезпечення, тобто письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. 03.02.2026 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, яким просив надати детальний розрахунок належних позивачу сум. Листом від 03.02.2026 Головне управління Національної поліції в Харківській області надало детальний розрахунок, який запитувався представником позивача. Таким чином, позивач вважає, що лише 10.02.2026 відповідачем надано детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення, який був застосований Головним управлінням Національної поліції в Харківській області під час нарахування за невикористані додаткові і основні відпустки та детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення, який був застосований під час нарахування за невикористані додаткової відпустки при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/35817/24. Позовну заяву подано 16.02.2026 без пропуску установлених законом строків.

Розглянувши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Натомість, ч.2 ст. 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013. Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте, рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025 було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Встановлено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд у вказаному рішенні наголосив, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України перебіг строку звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, пов`язується саме з моментом одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

При цьому, для правильного визначення початку перебігу такого строку суд має встановити, чи було роботодавцем виконано обов`язок щодо належного інформування працівника про складові та розмір нарахованих і виплачених сум, а також дату отримання працівником відповідного письмового повідомлення, що містить детальний розрахунок таких виплат.

Судом встановлено, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу при звільненні було вручено письмове повідомлення або інший документ, який би містив детальний розрахунок сум грошового забезпечення, із зазначенням усіх складових, що враховувались при обчисленні компенсації за невикористані відпустки та інших виплат.

Посилання відповідача на отримання позивачем відповіді на адвокатський запит від 30.12.2024 як на момент, з якого позивач був обізнаний про порушення свого права, суд вважає необґрунтованим, оскільки така відповідь не є тим письмовим повідомленням про проведений остаточний розрахунок при звільненні у розумінні статті 233 КЗпП України, яке повинно містити повну, достовірну інформацію про складові та розмір нарахованих і виплачених сум.

Натомість із матеріалів справи вбачається, що лише на адвокатський запит представника позивача від 03.02.2026 відповідачем листом від 10.02.2026 було надано детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення та інформацію щодо складових виплат, застосованих при здійсненні відповідних нарахувань.

Таким чином, саме 10.02.2026 є датою, з якою пов`язується початок перебігу строку звернення до суду у даних правовідносинах.

З урахуванням того, що позовну заяву подано 16.02.2026, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах установленого законом строку.

За таких обставин доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 44, 118. 121, 122, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Головного управління національної поліції в Харківській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (, вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Полях Н.А.