Справа № 160/32711/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняВасіної Н.В.
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_1 Крамаренко Г.М. Ярмолич К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
14 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області відобразити в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 облікову операцію зі зменшення зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.
За даними особового рахунку встановлено, що податковий борг виник на підставі податкових повідомлень - рішень від 26.02.2025 року, а саме:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
19.11.2025 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
20.11.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
За даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на теперішній час перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у власності якого перебуває:
- частина нежитлової будівлі загальною площею 723,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки у праві спільної власності - 25/100 (180,95 кв.м.)
Керуючись підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платнику сформовано податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
ППР контролюючим органом засобами поштового зв`язку направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу платника за місцем реєстрації (згідно даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) АДРЕСА_3 .
Лист повернуто з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».
Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 за 2020-2022 роки проводився в автоматичному режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України.
Розмір податку визначено з урахуванням Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», Рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021 № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата складала за 2020 рік - 4723,00 грн., 2021 рік - 6000,0 грн., 2022 рік - 6500,00 грн.).
Станом на 28.11.2025 року ОСОБА_1 не звертався до Головного управління ДПС з заявою про необхідність проведення звірки щодо ставок податку.
Щодо строку винесення податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VII обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єкта/об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Отже, сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень є лише підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ПКУ, за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання в частині нарахування штрафних санкцій та пені, однак, не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку та бути підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.
Відтак, винесення позивачеві податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1.пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.
Щодо підстав для нарахування податку за 2020 рік, представник відповідача зазначив наступне.
Згідно з підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з Законом України від 12 травня 2022 року №2260-К «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», який набрав чинності 27.05.2022, пункт 102.9 статті 102 ПКУ доповнено словами «крім випадків, передбачених ПКУ» та підпункт 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ викладено в новій редакції, в частині часткового відновлення перебігу строків.
Представник відповідача вважає, що строк нарахування податку за 2020 рік - до 1 липня 2021 року, в цей час (з 18.03.2020 до 27.05.2022) строк давності було зупинено, отже контролюючий орган мав право на нарахування податку за 2020 рік до 27.05.2025.
Оскільки, оскаржувані ППР з податку на нерухоме майно за 2020 рік винесено 26.02.2025 року - встановлений ПК України строк ГУ ДПС дотримано.
Отже, нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2020-2022 роки проведено ГУ ДПС з дотриманням строків давності - 1095 днів, що продовжуються на період зупинення перебігу строків з 18 березня 2020 року до 27 травня 2022 року.
Щодо вимоги про відображення в інтегрованій картці платника операції зі зменшення зобов`язань зі сплати податку.
Позивач просить зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області відобразити в інтегрованій картці платника податків - ОСОБА_1 облікову операцію зі зменшення зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік.
Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У відзиві на позов відповідач не заперечує проти того, що при обчисленні податку застосовано ставку податку для фізичних осіб 1,0% мінімальної заробітної плати, встановленої законом про державний бюджет на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2, що підтверджується доданим розрахунком податку на 2020 рік.
Аргументуючи правомірність застосування ставки 1,0%, а не 0,5% відповідач посилається на те, що станом на 28.11.2025 ОСОБА_1 не звертався до ГУ ДПС з заявою про проведення звірки щодо ставок податку, при цьому відповідач ставить під сумнів, що будівля відноситься до класифікації за кодом 1220.2 «Будівлі фінансового обслуговування».
Відповідач не заперечує те, що володіє інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де в описі об`єкта нерухомого майна належного ОСОБА_1 зазначено: частина нежитлової будівлі в будівлі Торгівельного комплексу.
Тобто твердження про те, що позивачем не надано документів для визначення класифікації будівлі з метою визначення ставок податку за вищезазначеними рішеннями Дніпровської міської ради є безпідставним.
Представник позивача зазначає, що звернення до ДПС з заявою про проведення звірки щодо ставок податку є правом платника податку, а не його обов`язком.
Об`єкт нежитлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває у власності ОСОБА_1 та має назву частина нежитлової будівлі в Торговому центрі, відноситься по зонуванню пр. Героїв до зони «2», по класифікації будівель та споруд - до коду 1230 - будівлі торгівельні: 1230.1.
До торгівельних центрів застосовується ставка податку 0,5%.
Фактично там розташований офіс фінансової установи, код класифікації 1220.2, тобто ставка в даному випадку не залежить від класифікації об`єкта - бо співпадає та становить - 0,5% для даної адреси, відтак застосування ставки 1,0% є протиправним.
У відзиві відповідач не навів конкретних заперечень щодо застосування ставок під час визначення податкового зобов`язання за 2021 рік.
Однак, з розрахунку податку за 2021 рік, наданого відповідачем до матеріалів справи, вбачається, що ним застосовано ставку податку 1.0% замість 0,5%, що суперечить пункту 12.3 статті 12, підпункту 266.4.2 пункту 266.4, пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України.
Як було зазначено в позовній заяви, зміни до Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території міста» до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, тобто до 15 липня 2020 року не вносились.
У 2021 році прийнято рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території міста» в редакції, яка передбачає, що для будівель, які класифікуються за кодом 1220.2 «Будівлі фінансового обслуговування», ставка податку для фізичних осіб становить 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої законом про державний бюджет на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не враховано зазначене, а тому застосування ставки 1% при визначенні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2021 рік є протиправним.
Щодо визначення розміру податкового зобов`язання за 2022 рік, відповідач також не конкретизує правомірність своїх дій, але позивач наголошує, що застосування ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час визнання обсягу податкових зобов`язань позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік ставок податків, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021 року №10/7 є неправомірним, оскільки порушує принцип стабільності податкового законодавства України.
Тобто ставки податку були прийняті 26.05.2021 року для неіснуючих на момент прийняття цього рішення зон (при відсутності розуміння у всіх платників податку на нерухоме майно м. Дніпра про належність об`єктів їх власності до відповідних зон), що не спростовано відповідачем у відзиві.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року визначено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в справі.
02.03.2026 року на адресу суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача надає наступні пояснення.
Щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2020-2021 роки.
Відповідно до Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», частина належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі розташованої за адресою АДРЕСА_2 відноситься до зони ІІ, що передбачає застосування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати.
Щодо ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2022 рік.
Рішенням Дніпровської міської ради від 08.12.2021 №10/13 Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб (введено в дію з 01.01.2022) встановлено, що адреса м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 13 Л відноситься до зони ІІ.

Відповідно до Рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021 № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» фізичним особам, нерухомість яких розташована в ІІ зоні, встановлена ставка податку для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати.

04.03.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшли заперечення на додаткові пояснення, в яких представник позивача зазначає наступне.

На 2022 рік рішенням Дніпровської міської ради від 26.05.2021р № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» були внесені зміни до розміру ставок податку виходячи з поділу міста Дніпро з 01.01.2022 року вже на 3 (три) зони .

Хоча Рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021р № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» було прийнято та оприлюднено до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), але в ньому не було затверджено поділ вулиць, площ та інших найменувань м. Дніпра на три зони.

Поділ вулиць, площ та інших найменувань м. Дніпра на три зони було затверджено пізніше рішенням Дніпровської міської ради від 08.12.2021 №10/13 «Про затвердження мінімальної вартості оренди 1 квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб» .Так, згідно з пунктом 2 вказаного рішення нове зонування міста вводиться в дію з 01 січня 2022 року.

Згідно цього рішення адреса м.Дніпро, проспект Героїв відноситься до другої зони, це підтверджується відповідачем.

Тобто в період з 26.05.2021 по 08.12.2021 жоден платник податку на нерухоме майно в місті Дніпро не міг мати інформацію про розмір ставки оподаткування за цим видом податку на 2022 рік.

Одним з принципів оподаткування є стабільність, який визначений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Даний принцип полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки.

Принцип «стабільності» полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки.

Таким чином, позивач вважає, що використання при обчисленні податку на нерухоме майно за 2022 рік ставки 1,00% замість 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 р № 12/27 - є помилковим та порушує принцип «стабільності».

Відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПКУ презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Позивач наголошує, що застосування ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час визнання обсягу податкових зобов`язань позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік ставок податків, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021р №10/7 є неправомірним, оскільки порушує принцип стабільності податкового законодавства України.

Тобто, ставки податку були прийняті 26.05.2021 для неіснуючих на момент прийняття цього рішення зон (при відсутності розуміння у всіх платників податку на нерухоме майно м.Дніпра про належність об`єктів їх власності до відповідних зон).

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Останнє судове засідання по справі відбулося 19.03.2026 року об 14:30.

У судове засідання прибув позивач та його представник, які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов.

У судове засідання прибула представник відповідача, заперечували проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

За даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на теперішній час перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у власності якого перебуває:

- частина нежитлової будівлі загальною площею 723,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки у праві спільної власності - 25/100 (180,95 кв.м.).

Судом встановлено, що об`єкт нежитлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який перебуває у власності ОСОБА_1 має назву частина нежитлової будівлі в Торговому центрі, відноситься по зонуванню пр. Героїв до зони «2», по класифікації будівель та споруд - до коду 1230 - будівлі торгівельні: 1230.1.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, керуючись підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, в автоматичному режимі по ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 7 834,08 грн. за податковий період 2020 рік;

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 10 857,0 грн. за податковий період 2021 рік;

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 11 761,75 грн. за податковий період 2022 рік.

Податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом засобами поштового зв`язку направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу платника за місцем реєстрації (згідно даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) АДРЕСА_3 .

Лист повернуто на адресу відповідача з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

З матеріалів справи судом вбачається, що розмір податку визначено з урахуванням Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», Рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021 року №10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», Рішення Дніпровської міської ради від 08.12.2021 №10/13 "Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб" зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата складала за 2020 рік - 4723,00 грн., 2021 рік - 6000,0 грн., 2022 рік - 6500,00 грн.).

Станом на 28.11.2025 року ОСОБА_1 не звертався до Головного управління ДПС з заявою про необхідність проведення звірки щодо ставок податку.

ОСОБА_1 вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ставки податку застосовані під час нарахування суми податкових зобов`язань - 1,0%, не відповідають ставкам - 0,5%, які зазначені в рішеннях Дніпровської міської ради, крім того, податкове повідомлення-рішення №0-0403-UА0033698 за 2020 рік на суму 7834,08 грн. прийнято з порушенням строків, передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 року запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 Податкового кодексу. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Судом встановлено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на теперішній час перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у власності якого перебуває:

- частина нежитлової будівлі загальною площею 723,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки у праві спільної власності - 25/100 (180,95 кв.м.)

Керуючись підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платнику сформовано податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 7 834,08 грн. за податковий період 2020 рік;

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 10 857,0 грн. за податковий період 2021 рік;

ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 11 761,75 грн. за податковий період 2022 рік.

ППР контролюючим органом засобами поштового зв`язку направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу платника за місцем реєстрації (згідно даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) АДРЕСА_3 .

Лист повернуто з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 за 2020-2022 роки проводився в автоматичному режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України.

Розмір податку визначено з урахуванням Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста», Рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021 № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 «Про ставки та пільги зі сплати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата складала за 2020 рік - 4723,00 грн., 2021 рік - 6000,0 грн., 2022 рік - 6500,00 грн.).

Щодо доводів позивача про порушення ГУ ДПС у Дніпропетровській області строків формування податкових повідомлень рішень суд зазначає про наступне.

Матеріалами справі підтверджено, що податковим органом сформовано податкові повідомлення рішення 25.02.2025 року про сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020, 2021, 2022 року.

У відповідності до пункту 266.7.2 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно пунктом 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

У відповідності до п.102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За вказаних обставин, податковий орган вправі в межах строків передбачених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, тобто протягом 1095 днів, визначити грошове зобов`язання платнику податків за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порушення строків складання податкового повідомлення рішення згідно пункту 266.7.2 статті 266 Податкового кодексу України призводить до звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ПК України, лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

ПК України не міститься норм, які вказують про звільнення саме від сплати грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» у разі порушення строків складання податкового повідомлення рішення згідно пункту 266.7.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Не дотримання строків передбачених пунктом 266.7.2 статті 266 Податкового кодексу України може свідчити лише про недотримання відповідачем процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень рішень і, як наслідок, їх скасування.

Якщо податкове повідомлення рішення податкового органу прийнято ним у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені ПК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.02.2018 року у справі № 820/1975/17 та у постанові від 06.11.2018 року у справі № 808/144/18, у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.

Згідно з підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно до Закону України від 12 травня 2022 року №2260-К «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», який набрав чинності 27.05.2022, пункт 102.9 статті 102 ПКУ доповнено словами «крім випадків, передбачених ПКУ» та підпункт 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ викладено в новій редакції, в частині часткового відновлення перебігу строків.

Відтак строк нарахування податку за 2020 рік - до 1 липня 2021 року в період з 18.03.2020 по 27.05.2022 року строк давності було зупинено, отже контролюючий орган мав право на нарахування податку за 2020 рік до 27.05.2025 року.

Оскільки, оскаржувані ППР з податку на нерухоме майно за 2020, 2021, 2022 рік винесено 26.02.2025 року - встановлений Податковим кодексом України строк Головним управлінням ДПС дотримано.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення з визначення суми податку за 2020, 2021 роки, суд зазначає наступне.

У відзиві на позов відповідач не заперечує проти того, що при обчисленні податку застосовано ставку податку для фізичних осіб 1,0% мінімальної заробітної плати, встановленої законом про державний бюджет на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2, що підтверджується доданим розрахунком податку на 2020 рік.

Аргументуючи правомірність застосування ставки 1,0%, а не 0,5% відповідач посилається на те, що станом на 28.11.2025 року ОСОБА_1 не звертався до ГУ ДПС з заявою про проведення звірки щодо ставок податку, при цьому, відповідач ставить під сумнів, що будівля відноситься до класифікації за кодом 1220.2 «Будівлі фінансового обслуговування», однак не заперечує те, що володіє інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно де в описі об`єкта нерухомого майна належного ОСОБА_1 зазначено: "частина нежитлової будівлі в будівлі Торгівельного комплексу".

Тобто твердження про те, що позивачем не надано документів для визначення класифікації будівлі з метою визначення ставок податку за вищезазначеними рішеннями Дніпровської міської ради є помилковим.

Суд зазначає, що звернення до ДПС з заявою про проведення звірки щодо ставок податку є правом платника податку, а не його обов`язком.

З матеріалів справи вбачається, що об`єкт нежитлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_1 та має назву частина нежитлової будівлі в Торговому центрі відноситься по зонуванню пр. Героїв до зони «2», по класифікації будівель та споруд - до коду 1230 - будівлі торгівельні: 1230.1.

До торгівельних центрів застосовується ставка податку 0,5%.

Офіс фінансової установи відповідає коду класифікації 1220.2, тобто ставка в даному випадку не залежить від класифікації об`єкта, бо співпадає та становить - 0,5%, відтак застосування при розрахунках ставки податку - 1,0%, є протиправним.

Оскільки при розрахунку податку застосовано ставку 1%, замість вірної ставки 0,5%, суд приходить до висновку, що належним способом захисту є необхідність визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 26.02.2025 року:

- №0-0403-UА0033698 в частині на суму 3917,04 грн. за податковий період 2020 рік;

- №0-0403-UА0033698 в частині на суму 5428,50 грн. за податковий період 2021 рік.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-0403-UA0033698 за 2022 рік на суму 11 761,00 грн.

На 2022 рік рішенням Дніпровської міської ради від 26.05.2021р № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» були внесені зміни до розміру ставок податку виходячи з поділу міста Дніпро з 01.01.2022 року вже на 3 (три) зони .

Поділ вулиць, площ та інших найменувань м. Дніпра на три зони було затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 08.12.2021 №10/13 «Про затвердження мінімальної вартості оренди 1 квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб» .Так, згідно з пунктом 2 вказаного рішення нове зонування міста вводиться в дію з 01 січня 2022 року.

Згідно цього рішення адреса м.Дніпро, проспект Героїв відноситься до другої зони, як і раніше, але застосуванню підлягає ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єкту нежитлової нерухомості в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що рішення Дніпровської міської ради від 26.05.2021р № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 р № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» прийняте до 15 липня 2021 року, суд вважає, що воно правомірно застосовано відповідачем при нарахуванні податку на 2022 рік.

У зв`язку з цим суд вважає вищевказане податкове повідомлення-рішення правомірним.

Щодо вимоги про відображення в інтегрованій картці платника операції зі зменшення зобов`язань зі сплати податку, суд виходить з наступного.

Позивач просить зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області відобразити в інтегрованій картці платника податків - ОСОБА_1 облікову операцію зі зменшення зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за оскарженням ППР від 26.02.2025 №0-0403-UА0033698 на суму 7834,08 грн., №0-0403-UА0033698 на суму 10 857,0 грн., №0-0403-UА0033698 на суму 11 761,75 грн., відтак грошове зобов`язання є неузгодженим.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу, що здійснює коригування інтегрованої картки платника податків.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимоги про відображення в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 облікову операцію зі зменшення зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік є передчасною до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" від 14.11.2025 року.

А отже, пропорційно задоволеним позовним вимогам, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 297,37 грн.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 6000,00 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами 1-7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг адвокатом до суду надано:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №1572 від 17.07.2006 року на ім`я Крамаренко Ганна Миколаївна;

- копію ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1444738 від 14.11.2025 року виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №29-08/25 від 29.08.2025 року.

Як вбачається з наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу в цій справі позивачем та його представником оцінено в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

04.12.2025 року на адресу суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення проти розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в яких представник відповідача зазначив наступне.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Справа не є складною, а спірні правовідносини є поширеними та типовими, тому вважаємо, що витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. є перебільшеними.

Таким чином, на думку представника відповідача, заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними з складністю цієї справи, наданими адвокатом послугами у ході розгляду справи безпосередню у суді першої інстанції та не відповідають критерію співмірності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що понесені витрати позивача на правову допомогу адвоката є завищеними, а розмір витрат не співмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за необхідне, враховуючи часткове задоволення позову, стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 1200,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.02.2025 року № 0-0403-UA0033698 в частині суми 3 917,04 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.02.2025 року № 0-0403-UA0033698 в частині суми 5 428,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПІ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 297,37 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКІ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 1200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 30 березня 2026 року.

Суддя В.М. Олійник