Справа № 826/15359/18
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 р. № 826/15359/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України, вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

I. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 19.09.2018 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (надалі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма "Р" від 10.09.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма "Р" від 10.09.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма "Р" від 10.09.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма "В4" від 10.09.2018 № ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 267 від 10.09.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 10.09.2018 № .

II. Виклад позицій учасників

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючим органом за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача як фізичної особи- підприємця, зроблено невірний висновок про порушення позивачем податкового законодавства. Так, позивач стверджує, що висновок про невідповідність відомостей про отриманий в 2017 році дохід між даними перевірки і задекларованими даними здійснено без дослідження первинних документів, а лише на підставі даних Книги доходів і витрат, яка містила помилки. Це призвело до помилкового донарахування податку на доходи фізичних осіб, Також, відповідач безпідставно донараховав податок на додану вартість. Позивач зазначає, що зазначені у акті товари використані ним у господарській діяльності, відтак, підстав для донарахування негосподарських компенсуючих податкових зобов`язань у нього не було.

Відповідач скористався правом подання відзиву на адміністративний позов, яким проти позову заперечив з тих підстав, що під час перевірки було перевірено первинні документи і висновок про невідповідність між ними і даними декларацій позивача є підтвердженим. Також, відповідач наполягає, що певні товари не підлягали використанню у господарській діяльності, наслідком чого мало бути складання податкової накладної, чого позивачем зроблено не було. Відтак, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та податок на додану вартість донараховано за результатами перевірки на законних підставах.

У відповіді на відзив позивач звернув увагу суду на те, що відзив не містить посилання на докази в спростування позову. Також, позивач повторив свою позицію, викладену у позовній заяві.

ІІІ. Рух справи.

Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 24.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2825-ІХ, матеріали справи № 826/15359/18 скеровано за належністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 04.04.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. прийнято до свого провадження адміністративну справу № 826/15359/18 та визначено, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Суд запропонував сторонам повідомити суд про актуальність спірних правовідносин на момент прийняття справи до розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом.

Головне управління ДПС у м. Києві подало до суду клопотання врахувати усі попередньо подані Відповідачем процесуальні документи по справі №826/15359/18 і замінити відповідача у справі правонаступником.

Ухвалою від 05.05.2025 суд замінив первісного відповідача ГУ ДФС у м. Києві () на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ). Замінити первісного відповідача ГУ ДФС у м. Києві () на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

Також, позивач висловив свою позицію у справі на час прийняття справи Миколаївським окружним адміністративним судом, відповідно до якої він просить позов задовольнити.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Головним управління ДФС у м. Києві в період з 12.02.2018 по 02.03.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За висновками перевірки, викладеними в акті від 12.03.2018, встановлено, зокрема, невідповідність між задекларованими і фактично підтвердженими під час перевірки відомостями про витрати суб`єкта підприємницької діяльності на суму 164937,74 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 12.03.2018 позивач надав контролюючому органу заперечення, в яких зазначив наявність у нього первинних документів, які підтверджують задекларовані витрати.

З огляду на надання таких документів 19.03.2018 контролюючому органу, останній за результатами розгляду заперечень дійшов висновку про наявність підстав для проведення перевірки вже з урахуванням таких документів.

Документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась у період з 07.08.2018 по 13.08.2018 в приміщенні Головного управління ДФС у м. Києві з відома позивача.

За результатами перевірки 20.08.2018 складено акт № 3471/26-15-42-30/ НОМЕР_1 , за висновками якого невідповідність між задекларованими за 2017 рік і фактично підтвердженими під час перевірки відомостями про витрати суб`єкта підприємницької діяльності становить 140944,01 грн. Також, позивачем занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 4585,00 грн, завищене від`ємне значення ПДВ на суму 141,00 грн, несвоєчасно зареєстровано податкову накладну за використання матеріальних об`єктів в негосподарській діяльності.

На підставі акту перевірки відповідачем сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2018, яким визначено суму штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в сумі 34559,72 грн.

Позивач з висновками акту перевірки не погодився, подав заперечення, у врахуванні яких відповідачем відмовлено.

В подальшому висновки акту перевірки від 20.08.2018 стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень:

№ від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 31712,40 грн

№ від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 2642,70 грн

№ від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5731,25 грн

№ від 10.09.2018, яким зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість в розмірі 141,00 грн

Також, відповідачем складено вимогу про сплату боргу-недоїмки з єдиного внеску в розмірі 31007,73 грн та податкове повідомлення-рішення

№ від 10.09.2018, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 3100,77 грн в зв`язку з донарахуванням 31007,73 грн єдиного внеску

Вважаючи протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

V. Джерела права.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 75.1.2 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначено ст. 78 ПК України.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

П. 86.1 ст. 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акту (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст. 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акту перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному п. 44.7 ст.44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акту перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акту (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Відповідно до норм підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорам.

Абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

У відповідності до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 ст.179 ПК України).

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначене статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

За правилами, установленими пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 затверджено форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі також - Порядок № 481).

Відповідно до пп. 5. 6 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Загальні вимоги до первинного документу, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які полягають в тому, що первинний документ повинен містити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

VI. Оцінка суду.

6.1. Щодо висновку про невідповідності між сумою задекларованих доходів і фактично підтверджених на суму 140944,01 грн.

Відповідач вважає, що позивачем завищено витрати по платіжним дорученням за 2016 рік № 4657 та № 4856 , за 2017 рік - № 5032, 5119, 5196, 5271, 5272, 5273, 5326, 5465, загальна сума завищення по зазначеним платіжним дорученням склала 33186,06 грн;

До складу витрат включено суми платіжних доручень, які відсутні в банківських виписках про розрахункових рахунках на загальну суму 33530,66 грн

До складу витрат на придбання ТМЦ 14.07.2017 включено витрати у сумі 84943,82 грн відповідно до платіжних доручень № 5272, 5273, 5283, 5286, при цьому зазначені платіжні доручення попередньо вже були включені до складу витрат: №5272 та № 5273 в повному обсязі, №5283 та № 5286 частково. Таким чином, завищення, на думку відповідача, складає 68551,02 грн

Позивач у запереченнях на акт перевірки і у позові зазначив, що в Книзі обліку доходів і витрат допущено помилки, а саме:

зазначено платіжне доручення № 4657 замість 4656;

зазначено платіжне доручення № 5032 замість № 5006;

зазначено платіжне доручення № 5119 замість № 5099;

зазначено платіжне доручення № 5196 замість № 5006;

зазначено платіжне доручення № 5271замість № 5171;

зазначено платіжне доручення № 5272 замість № 5272 і № 5273

зазначено платіжне доручення № 5326 замість № 5006;

зазначено платіжне доручення № 5465 замість № 5454;

зазначено платіжне доручення № 5045 замість № 5405;

зазначено платіжне доручення № 4821 замість № 4727, № 3833, № 4855;

зазначено платіжне доручення № 4359 і № 9653 замість № 4953, № 4967, № 5048;

зазначено платіжне доручення № 418 замість № 4891;

зазначено платіжне доручення № 5195 від 03.06.2017 замість № 5195 від 30.06.2017;

зазначено платіжне доручення № 4356 замість № 4536;

зазначено платіжне доручення № 3205 від 20.03.2017 замість № Н0320SH5Q0;

зазначено платіжне доручення № 3205 від 12.05.2017 замість № 5125;

зазначено платіжне доручення № 3205 від 22.03.2017 замість № 36;

зазначено платіжне доручення № 303 від 16.05.2017 замість № 5055 від 13.03.2017;

зазначено платіжне доручення № 4989 замість № 4983, №4929, № 35;

зазначено платіжне доручення № 5032 замість № 5006.

Позиція позивача ґрунтується на тому, що хоча при заповненні Книги обліку доходів і витрат ним допущено помилки в датах, сумах і номерах платіжних доручень, всі первинні документи є в наявності, були надані контролюючому органу, який саме на підставі цих документів повинен був робити висновки.

Оцінюючи доводи сторін в цій частині суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку № 481, заповнення фізичною особою-підприємцем податкової декларації про майновий стан і доходи здійснюється на підставі даних Книги обліку доходів та витрат, яка зареєстрована у податковому органі у встановленому законодавством порядку.

При цьому, Порядком № 481 передбачено внесення до Книги обліку доходів і витрат виправлень у разі необхідності.

Так, пунктом 3) ч. 3 Порядку № 481 визначено, що записи у Книзі виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи.

Проте, як наголошено відповідачем, виправлень позивачем до Книги обліку доходів і витрат не внесено.

Зазначене підтверджується копією такої книги, яку позивач надав суду.

Натомість, позивач у позовній заяві і у запереченнях до акту перевірки надав пояснення щодо наявних помилок (перелічені вище).

Суд погоджується з позивачем, що перевірка дотримання суб`єктом підприємницької діяльності податкового законодавства повинна відбуватись на підставі первинних документів.

Суд враховує, що після складання акту після проведення перевірки в період з 12.02.2018 по 02.03.2018, відповідачем призначено позапланову перевірку в зв`язку з наданням позивачем пояснень щодо помилок в Книзі обліку доходів і витрат і надання додаткових документів.

За результатами такої перевірки відповідачем враховано частину наданих позивачем документів, що стало підставою для зміни суми, на яку, за позицією контролюючого органу, завищено витрати. Так, ця сума становила - 164937,74 грн за актом перевірки від 12.04.2018 і 140944,01 грн за актом перевірки від 20.08.2018.

З цього суд робить висновок, що частково додатково надані позивачем документи було враховано.

Досліджуючи пояснення щодо помилок в Книзі обліку доходів і витрат, докази, надані позивачем на підтвердження наявності первинних документів щодо понесених витрат, суд зауважує, що такі пояснення і документи без внесення змін до Книги обліку доходів і витрат не дають повної інформації про фактичні витрати.

Суд наголошує, що Книга обліку доходів і витрат є зведеним обліковим регістром, до якого вноситься інформація не тільки про реквізити документа, що підтверджує понесені витрати (графа 5 Книги), а й інша інформація про витрати (графи 6-8 Книги), яка має бути угоджена між собою і з первинними документами.

Для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного податку для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються саме на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат.

Відповідно до частини 1 статті 51 Цивільного Кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто, в разі формування витрат, позивач зобов`язаний вести відповідний облік таких витрат, в даному випадку Книгу обліку доходів та витрат, оскільки саме з відповідного обліку можливо встановити правомірність формування таких витрат за відповідні періоди.

Наявність первинних документів, які підлягають дослідженню при проведенні податкової перевірки, не виключає обов`язку фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, належними чином вести Книгу обліку доходів і витрат, як цього вимагає п. 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Як вже зазначено судом, саме Книга обліку доходів і витрат є джерелом інформації для складання річної декларації про доходи.

Водночас, позивачем не заперечено, що надана до перевірки Книга обліку доходів та витрат містила недостовірні дані.

Крім того, саме Книга обліку доходів і витрат забезпечує контроль податкових органів за діяльністю ФОП. При цьому, первинні документи при проведенні перевірки мають підтвердити дані Книги обліку доходів і витрат.

Натомість, надання до суду окремих первинних документів і пояснень без зазначення на зв`язок з іншою інформацією Книги обліку доходів і витрат не може слугувати доказом правильності обчислення чистого оподаткованого доходу (графа 9).

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем ні до перевірки, ні під час розгляду справи в суді не надано доказів щодо внесення виправлень до Книги обліку доходів і витрат, а, відтак, надані первинні документи не спростовують висновків акту перевірки про невідповідність між задекларованими позивачем і підтвердженими витратами за 2017 рік в сумі 140944,01 грн і прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень № від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 31712,40 грн; № від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 2642,70 грн, вимоги про сплату боргу-недоїмки з єдиного внеску в розмірі 31007,73 грн та податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2018, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 3100,77 в зв`язку з донарахуванням 31007,73 грн єдиного внеску

6.2. Щодо визначення зобов`язань з податку на додатну вартість і зменшення від`ємного значення

Висновки акту перевірки в цій частині ґрунтуються на тому, що позивачем включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми податкових накладних з придбання товарів, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, перелік яких міститься в акті.

Натомість, позивач наполягає, що такі товари використанні в господарській діяльності.

Суд враховує, що відповідно до п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Щодо використання отриманих товарів та послуг у власній господарській діяльності, суд зазначає, що , діяльністю позивача є: 73.11 Рекламні агентства.

Господарська діяльність позивача здійснюється в офісі в м. Київ, за адресою: вул. Магнитогорська , 1.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований за адресою: м. Київ, вул. Магнитогорська , 1.

Наказом № 050117/1 від 05.01.2017, підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 наказав у зв`язку з виробничою необхідністю для дотримання санітарно-гігієнічних умов, закуповувати товари господарського призначення, побутову хімію та засоби для прибирання приміщень офісу та майстерні, туалетний папір, серветки, пакети для сміття, одноразовий посуд, мило, рушники та інше. Суми податку на додану вартість, нараховані в зв`язку із придбанням продовольчих товарів (чай, кава, цукор, вода питна, вершки) включати до складу податкового кредиту за умови наявності відповідного документального підтвердження.

Відповідно до наказу № 040817/1 від 04.08.2017 вирішено у зв`язку з виробничою потребою, для санітарно-гігієнічних потреб придбати та встановити у місці санвузла на другому поверсі майстерні бойлер, кабіну душову. Також для виконання даного наказу придбати всі необхідні комплектуючі для встановлення.

Наказом № 231017/1 від 23.10.2017 визначено з метою забезпечення господарської діяльності, а саме поліпшення комфортних умов праці, іміджу компанії, для проведення ділових виробничих переговорів, що безпосередньо пов`язано з отриманням доходів придбати для приміщення офісу кавомашину в кількості одна одиниця.

Товари, які зазначені у вказаних наказах, включені позивачем до складу податкового кредиту.

З огляду на пояснення позивача і з урахуванням вказаних наказів суд зазначає, що витрати на суму ПДВ 4514,00 грн, а саме з придбання побутової хімії, засобів для прибирання, мила, туалетного паперу пов`язані з утриманням приміщення, яке використовується як офіс і зумовлені метою забезпечення такими товарами при проведенні підприємством ділових зустрічей. Для цієї ж мети позивачем також придбано кавоварку і продовольчі товари (чай, кава, вершки тощо). Щодо придбання сантехнічного обладнання, то суд погоджується з позивачем, що облаштування санвузла в офісі викликано необхідністю створити належні побутові умови для працівників офісу.

В позовній заяві позивач погодився з донарахуванням суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (в т.ч. штрафних та фінансових санкцій) на суму 88,75 грн.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем на виконання вимог статті 77 КАС не виконано обов`язок доведення, що товаро-матеріальні цінності використані позивачем в негосподарській діяльності.

Відтак, податкове повідомлення -рішень № від 10.09.2018 підлягає скасування в частині нараховано зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5642,50 грн (в тому числі на основним платежем 4514,00 грн, штрафними санкціями 1128,50 грн), податкове повідомлення-рішення № від 10.09.2018, яким зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість в розмірі 141,00 грн повністю.

VI. Висновки суду.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведених вище висновків про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень № від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 31712,40 грн; № від 10.09.2018, яким нараховано зобов`язання з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 2642,70 грн, вимоги про сплату боргу-недоїмки з єдиного внеску в розмірі 31007,73 грн та податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2018, яким нараховано штрафні санкції в розмірі 3100,77 в зв`язку з донарахуванням 31007,73 грн єдиного внеску; визнання судом протиправним податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2018 в частині нарахування зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5642,50 грн, податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2018, яким зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість в розмірі 141,00 грн, позов підлягає задоволенню частково.

VII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 139 КАС України і враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762.00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 137.26 грн.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення -рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 10.09.2018 в частині нарахування зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5642,50 грн (в тому числі на основним платежем 4514,00 грн, штрафними санкціями 1128,50 грн).

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 10.09.2018.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 137.26 (сто тридцять сім гривень 26 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко