Справа № 460/2213/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
30 березня 2026 року м. РівнеСправа №460/2213/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 у адміністративній справі за позовом:
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі №460/2213/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2025 позов задоволено повністю.

05.09.2025 на виконання судового рішення видано виконавчі листи.

Ухвалою від 09.09.2025 було встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №460/2213/25, в межах якого Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ухвалило рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2, зарахувавши до пільгового стажу період навчання у Рівненському СПТУ №10 по спеціальності "лаборант хімічного аналізу по 3 розряду" з 01.09.1985 по 15.07.1988.

Рішення суду у справі №460/2213/25, в частині нарахування і виплати пенсії, призначеної позивачу на пільгових умовах, виконує другий відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

23.03.2026 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/2213/25, яка обґрунтована тим, що при виконанні судового рішення від 17.03.2025 один відповідач призначив пенсію на пільгових умовах. Проте інший - виплату пенсії здійснює не періодичними щомісячними платежами, а хаотичними і в значно меншому за фактично нарахований розмір пенсії. З огляду на вказане, позивач вважає, що при виконанні рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діє недобросовісно, всупереч судовому рішенню та не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заява відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України та подана у строк, встановлений ч. 4 ст. 383 КАС України.

На виконання вимог абзацу 2 частини третьої статті 383 КАС України позивач долучив до заяви доказ її надсилання обом відповідачам.

Відповідачі пояснень суду не надали.

Підстави для повернення заяви відсутні (абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 383 КАС України суд розглянув вказану заяву в порядку письмового провадження.

При вирішенні заяви суд врахував таке.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак, суд має з`ясувати, чи були оскаржувані дії пов`язані з виконанням судового рішення (продовжуючим правопорушенням), чи є самостійним предметом спору (новим правопорушенням).

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 №520/11829/17 (№К/9901/51263/18) (п.34).

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі №460/2213/25, що набрало законної сили 03.09.2025, зобов`язано орган Пенсійного фонду призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 28.01.2025, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період навчання у Рівненському СПТУ №10 по спеціальності «лаборант хімічного аналізу по 3 розряду» з 01.09.1985 по 15.07.1988.

Таким чином, рішенням суду достеменно встановлено спосіб його виконання не лише шляхом призначення позивачу вищевказаної пенсії, а і шляхом її виплати.

ОСОБА_1 09.03.2026 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області щодо виконання рішення суду у справі №460/2213/25.

Листом від 12.03.2026 №6822-6913/С-02/8-1700/26 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило, що на виконання рішення суду позивачу призначена пенсія за віком за Списком №2 з 21.01.2025. Розмір пенсії встановлено в щомісячному розмірі на рівні 5181,13 грн, а з березня 2026 року, після індексації 5300,59 грн.

При цьому, вказано, що виплата пенсії на виконання судового рішення проводиться з урахуванням норм Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, в межах бюджетних асигнувань.

На виконання рішення суду від 17.03.2025 у справі проведено виплату заборгованості в листопаді 2025 року в сумі 50573,03 грн.

В грудні 2025 року ОСОБА_1 виплачено пенсію в розмірі 1906,80 грн, в січні 2026 року 0,00 грн, в лютому 2026 року 3849,00 грн.

Наведене свідчить на користь того, що після набрання законної сили рішенням суду у справі №460/2213/25 позивачу пенсія у встановленому порядку і у встановленому розмірі не виплачується.

З самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим, а пенсійний орган не наділений правом приймати будь-які рішення про те, щоб нараховувати пенсію у повному обсязі, а виплачувати лише у якійсь її частині. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені лише за умови відповідного законодавчого регулювання.

На сьогоднішній день, у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області немає жодних правових підстав для того, щоб не здійснювати щомісячну виплату ОСОБА_1 пенсії у повній нарахованій сумі.

Виплата позивачу пенсії у значно меншому розмірі, як і повна невиплата пенсії є вочевидь протиправною, як і її виплата в хаотичному порядку, а не періодичними щомісячними платежами.

Такі дії органу Пенсійного фонду спрямовані фактично на невиконання рішення суду 17.03.2025 у справі №460/2213/25.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. При цьому, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обов`язком такого боржника.

Водночас, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Суд зауважує, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції встановлено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, у рішеннях "Кечко проти України" (заява № 63134/00) і "Ромашов проти України" (заява № 67534/01) ЄСПЛ зазначив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) і у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) ЄСПЛ також зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, обмежене фінансування відповідача жодним чином не може впливати на право позивача на отримання пенсії у належному розмірі після проведеного на виконання судового рішення перерахунку.

У цій справі судом встановлено, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, ухвалене на користь позивача, залишається невиконаним, що свідчить про порушення права позивача на виконання судового рішення без зайвих затримок та становить втручання у його право на мирне володіння присудженими грошовими коштами.

Наявність у позивача права на отримання відповідних виплат встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Вказане право не заперечується відповідачем. Тому це право не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.

Крім того, ігнорування судових рішень, які набрали законної сили, з боку органу Пенсійного фонду України у сфері функціональних правовідносин порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову, що закріплено у ст. 6 Конституції України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Як наслідок постанова Кабінету Міністрів України №821 від 14.07.2025 "Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень" (далі Порядок №821), не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Окрім цього, пунктом 1 Порядку №821 прямо передбачено, що цим Порядком визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування).

Отже, такий Порядок не може ставити у залежність виплату в повному обсязі пенсії після набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Верховний Суд у постанові від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 зазначив, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій органу Пенсійного фонду при виконанні судового рішення у справі №460/2213/25, оскільки у такий спосіб суб`єкт владних повноважень сприяє тривалому порушенню права позивача на соціальний захист та належний рівень життя, яке гарантоване статтею 46 Конституції України та відновлене у судовому порядку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, здійснюючи виплату позивачу пенсії лише у певних періодах, та у розмірі меншому за призначений, ГУ ПФУ в Рівненської області порушено положення статей 46 та 129-1 Конституції України, статей 14 та 370 КАС України.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Постановити окрему ухвалу про виявлені порушення закону, яку довести до відома суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі №460/2213/25, в частині виплати ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2, лише у певних періодах та у розмірі меншому за фактично призначений.

Для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню закону зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2, щомісячними пенсійними платежами та у сумі, яка дорівнює фактично призначеній сумі пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомити Рівненський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, у тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали.

Копію ухвали надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 30 березня 2026 року.

Суддя Н.О. Дорошенко