Справа № 160/32618/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1
про стягнення вартості предметів військового майна,
13.11.2025 року, через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
Згідно відповіді від 19.11.2025 року на запит головуючого судді з Єдиного державного демографічного реєстру особу відповідача не знайдено.
02.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху, з огляду на невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено строк для усунення недоліків позову.
На виконання вимог ухвали від 02.12.2025 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений законом строк.
04.12.2025 року від Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області надійшов лист від 02.12.2025 року, місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
22.12.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено відповідачу строк для подання відзив на позовну заяву.
Копія ухвали від 22.12.2025 року була направлена на зареєстровану адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.
21.01.2026 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», який долучений до матеріалів справи.
30.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями), поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі неможливості їх вручення, у тому числі, у разі адресат відсутній за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.11 ст. 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Будь-яких клопотань та відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не надходило, причин поважності його неподання також не повідомлено.
Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.08.2025 №225 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду курсанта навчальної роти базової загальновійськової підготовки навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки військової частини НОМЕР_1 .
Згідно книги обліку військового майна, що видається в тимчасове користування 1-ї навчальної роти базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 р/з 50, 02 серпня 2025 року солдат ОСОБА_1 отримав в тимчасове користування військове майно, а саме: «каска, плита олива».
З рапорту від 07.08.2025 № 4560/р начальника навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 стало відомо, що близько 21:00 06.08.2025 року під час перевірки особового складу навчальної роти базової загальновійськової підготовки навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки головним сержантом ОСОБА_3 було виявлено, що солдат ОСОБА_1 , курсант навчальної роти базової загальновійськової підготовки навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки самовільно залишив територію (без зброї) військового містечка № НОМЕР_4 (полігон) населений пункт АДРЕСА_3 . Проведення пошукових заходів позитивних результатів не дали, але було виявлено нестачу шолома кевларового та бронежилета 3го класу захисту МТД.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2025 №231 (по стройовій частині солдата ОСОБА_1 , курсанта навчальної роти базової загальновійськової підготовки навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки військової частини НОМЕР_1 знято з усіх видів забезпечення з 07.08.2025 року у зв`язку з самовільним залишенням частини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2025 №555 за вищевказаним фактом призначено службове розслідування.
Про виявлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України у діях курсанта навчальної роти базової загальновійськової підготовки навчального курсу базової загальновійськової (спеціальної) підготовки солдата ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 в порядку статті 214 КПК України повідомлено за вих.№638/2614 від 10.08.2025 Територіальне управління бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, про вчинення кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_1 .
З метою ознайомлення ОСОБА_1 з результатами службового розслідування (вх.№7685 від 06.10.2025) та досудового врегулювання спірних правовідносин в добровільному порядку, враховуючи зазначені особисті дані ОСОБА_1 в Анкеті опитування військовою частиною НОМЕР_1 на зазначену адресу ОСОБА_1 було направлено лист (вих.№638/14/350 від 03.11.2025)
Станом на день подання позовної заяви відповіді від ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не отримано, видане відповідачу військове майно в користування не повернуте та вартість такого майна не відшкодовано.
У зв`язку із завданою шкодою державі відповідачем та відсутністю добровільної сплати ним такої суми, позивач вважає порушенням інтересів держави в особі військової частини НОМЕР_1 , що підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вартості військового майна, отриманого у користування під час проходження військової служби за мобілізацією, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут).
Згідно із ст.9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно із ст.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.127 Статуту, солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Солдат зобов`язаний, зокрема: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття (ст.128 Статуту).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Згідно ч.1 ст.3 цього Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно з п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.8 Закону №160-ІХ, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частинами 6, 7 ст.8 Закону №160-ІХ визначено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №160-ІХ, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Як уже було встановлено раніше, за період проходження військової служби відповідач був забезпечений речовим (інвентарним) майном тимчасового користування.
Доказів погашення відповідачем вартості предметів військового майна, які отримані у користування під час проходження військової служби за мобілізацією в зазначеному розмірі матеріали справи не містять, як і не містять доказів оскарження відповідачем у судовому порядку наказів про притягнення його до відповідальності та визначення розміру завданої шкоди.
Жодних пояснень чи додаткових доказів від відповідача на адресу суду не надходило, хоча він був належним чином повідомлений про даний адміністративний спір.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Таким чином, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення вартості предметів військового майна задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв