Справа № 120/12231/25
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12231/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.11.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку пенсії на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 у справі №120/7948/24.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 07.09.1992 року по 05.10.1993 року, з 11.10.1993 року по 03.04.2000 року, з 03.04.2000 року по 15.05.2003 року, з 03.11.2003 року по 08.06.2004 року, з 01.03.2011 року по 29.03.2013 року та з 02.04.2013 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 19.04.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 19.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області з 06.07.2011 та отримує пенсію по інвалідності (як особа з інвалідністю ІІІ групи).

19.04.2024 позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідну заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 25.04.2024 року № 00 відмовило у призначенні відповідної пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав (умов) для перерахунку пенсії та недосягненням пенсійного віку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 по справі №120/7948/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.04.2024 № 00, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2024 з урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи.

На виконання зазначеного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.04.2024 з урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи та винесено рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки заявник не має менше половини передбаченого необхідного страхового стажу на пільгових умовах.

Вважаючи відповідний висновок пенсійного органу необґрунтованим, а рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що як слідує із записів трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 07.09.1992 року по 05.10.1993 року працював майстром в МП «Винницабратскстрой» (Винницяенергобуд), що становить 1 рік 28 днів;

з 11.10.1993 року по 03.04.2000 року працював на посаді майстра БМУ -З КП «Вінниця буд» - 6 років, 5 місяців і 22 дні;

з 03.04.2000 року по 15.05.2003 року працював виконробом ООО «Градострой» - 3 роки, 1 місяць, 12 днів;

з 03.11.2003 року по 08.06.2004 року працював виконробом ООО «Уютний дом», - 7 місяців та 5 днів;

з 01.03.2011 року по 29.03.2013 року працював виконробом в ТОВ «Фавор» - 2 роки, 28 днів;

з 02 квітня 2013 року по теперішній час працює на посаді виконроба будівельного майданчика у ТОВ «Фавор І КО».

Отже, загальний стаж його роботи на посаді виконроба становить понад 12 років 6 місяців.

Відповідно до Переліку професій за Наказом №94 від 22.03.1996 віднесено до Списку № 2 за п. 13 професія виконроб.

Відповідно до Переліку робочих місць, виробництва, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 та №2 (згідно атестації робочих місць) Додаток №1 до Наказу №310 від 25.12.2003 майстер будівельних і монтажних робіт код 23419 та виконавець робіт код 44 відноситься за розділом 27 до Списку №2.

За діючою постановою КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 до Списку № 2 віднесено у розділі XI посаду майстер будівельних робіт.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що у період роботи позивача з 07.09.1992 року по 03.04.2000 року на посаді майстра та з 03.04.2000 року на посаді виконавець робіт такі професії були передбачені Списками №2.

В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції звернув увагу, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (переведення на інший вид пенсії) позивачу виповнилося 57 років. Згідно записів трудової книжки позивача, загальний стаж його роботи становить більше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на роботах, які дають право на призначення пільгової пенсії.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що відсутність довідки, що уточнює пільговий характер роботи, яка підтверджує зайнятість на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, не може бути правомірною підставою для незарахування позивачеві до пільгового стажу роботи, періоду підтвердженого відомостями трудової книжки.

Також враховано, що за наслідком розгляду справи №120/7948/24, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що відповідач, приймаючи рішення №00 від 25.04.2024 року не зазначив об`єктивних та обґрунтованих причин цієї відмови, не зазначив, який саме період роботи позивача зарахований до пільгового стажу, а який ні. Також, в оскаржуваному рішенні не міститься оцінки періодів роботи позивача відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_2 , які, на його думку, дають йому право на призначення пенсії на пільгових умовах та підстав неврахування такого пільгового стажу за відомостями довідок та документів, які надавались пенсійному органу разом із заявою про перехід/призначення відповідного виду пенсії.

В даному ж випадку, вищезазначені вимоги суду залишилися без належного виконання відповідачем, який прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії на виконання рішення у справі №120/7948/24, з аналогічних підстав, а тому суд вважає, що пенсійним органом був застосований надмірний формальний підхід під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах спірні період роботи позивача, тому оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції вважає за доцільне:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку пенсії на виконання рішення у справі №120/7948/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового страхового стажу позивача за Списком №2 періоди роботи з 07.09.1992 року по 05.10.1993, з 11.10.1993 по 03.04.2000, з 03.04.2000 по 15.05.2003, з 03.11.2003 по 08.06.2004, з 01.03.2011 по 29.03.2013 та з 02.04.2013, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу з 19.04.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 19.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд першої інстанції вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої робот.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні заяви позивача від 19.04.2024 (при повторному розгляді), відповідач зазначив, що зарахуванню до пільгового стажу підлягає лише період з 11.10.1993 по 19.12.1998, що становить 5 років 02 місяці 9 днів. З урахуванням вказаного, відповідач прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки заявник не має менше половини передбаченого необхідного страхового стажу на пільгових умовах.

В свою чергу, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3, п. 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Виходячи з викладеного суд підсумовує, що згідно з приведеними вище правовими нормами - основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, і лише за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зокрема: архівними та уточнюючими довідками, виписками із наказів, особовими рахунками і відомостями на видачу заробітної плати, посвідченнями, характеристиками, письмовими трудовими договорами і угодами з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Порядок ведення трудових книжок на час виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту п.п. б п. 2.17 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Аналогічні положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з тим, щодо проведення атестації робочих місць, то суд апеляційної інстанції враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а, згідно якої атестація робочого місця є важливою в цілях забезпечення належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера, у даному випадку позивача.

Також зазначено Великою Палатою Верховного Суду у наведеній вище постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні особі пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів.

Крім того, відповідно до постанови ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 у період по 31.12.1991 діяв Список № 2 та за розділом XXIX право пільгового пенсійного забезпечення, мали зокрема майстри будівельних робіт, виконроби.

З 01.01.1991 по 10.03.1994 діяв Список № 2 затверджений постановою КМУ СРСР від 26.01.1991 № 10 за розділом ХХVII код 2290000б-23419 право пільгового пенсійного забезпечення, мали зокрема майстри будівельних та монтажних робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162 затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема Список №2 в розділі XXVII, за яким за кодом 2290000б-23419 віднесено - майстри будівельних і монтажних робіт та за кодом 2290100б-23419 в розділі керівники та спеціалісти - майстри будівельних і монтажних робіт.

Відповідно до Переліку професій за Наказом №94 від 22.03.1996 віднесено до Списку № 2 за п. 13 професія виконроб.

Відповідно до Переліку робочих місць, виробництва, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 та №2 (згідно атестації робочих місць) Додаток №1 до Наказу №310 від 25.12.2003 майстер будівельних і монтажних робіт код 23419 та виконавець робіт код 44 відноситься за розділом 27 до Списку №2.

За діючою постановою КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 до Списку № 2 віднесено у розділі XI посаду майстер будівельних робіт.

Крім того, колегія суддів зауважує, що доводів, що позивач у вказані періоди не працював на вказаних посадах, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи встановлені судом обставини та правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а, а також те, що вказана професія передбачена Списками №2, чинними у період роботи позивача, а відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника, періоди роботи позивача з 11.10.1993 по 03.04.2000, з 03.04.2000 по 15.05.2003, з 03.11.2003 по 08.06.2004, з 01.03.2011 по 29.03.2013 та з 02.04.2013, підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України та зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи з 11.10.1993 по 03.04.2000, з 03.04.2000 по 15.05.2003, з 03.11.2003 по 08.06.2004, з 01.03.2011 по 29.03.2013 та з 02.04.2013 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо доводів апелянта, в частині дискреційних повноважень, колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вказане, доводи апелянта в частині обраної форми захисту судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга пенсійного органу не містить.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.