Справа № 160/483/26
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 рокуСправа №160/483/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
09 січня 2026 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій просить:
визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ;
зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради видати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 довідку про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Постанови КМУ №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», з моменту звернення, а саме з 13.11.2025 року.
13 листопада 2025 року ОСОБА_1 надала заяву до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, долучивши з особистими документами до заяви додатки, підтверджуючі її проживання як в с.Межова, так і в с.Новопідгороднє Синельниківського району Дніпропетровської області.
Рішенням Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №77 від 21.11.2025 року, керуючись частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пунктів 2, 4, 8 Порядку Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (зі змінами) ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови в видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2026 року для розгляду адміністративної справи №160/483/26 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

14.01.2026 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

15.01.2026 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

29.01.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно абзацу 18 пункту 2 Порядку №509, починаючи з 1 серпня 2023 року, на отримання довідки мають право особи, які залишили або покинули своє місце проживання у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, та перемістилися з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих російською федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінрозвитку, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації російською федерацією, а також особи, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) житлове приміщення.

13.11.2025 року до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулася ОСОБА_1 з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зазначеної у заяві інформації, ОСОБА_1 перемістилась до міста Дніпро 01.08.2025, останнім задекларованим/зареєстрованим місцем проживання зазначено: АДРЕСА_1 .

До заяви ОСОБА_1 додала:

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, дата видачі 11.06.1998;

- копію РНОКПП ОСОБА_1 ;

- копію довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №8 від 11.11.2025;

- копію трудової книжки ОСОБА_1 ;

- копію довідки Новопідгороднянської гімназії Межівської селищної ради №152 від 05.11.2025;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ;

- копію довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради» № 495 від 11.11.2025;

- копію декларації №0001-4Т1Т-3Н10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу;

- копію довідки Форма ОК-7.

Згідно інформації з паспорту громадянина України, ОСОБА_1 з 17.01.1995 року зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2023 року №1226 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб» вищезазначена норма Порядку № 509 виключена.

Крім того, в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб видалено технічну можливість вносити адресу фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи до моменту переміщення (поле «Адреса фактичного місця проживання до переміщення» неактивне для внесення інформації).

Зважаючи на те, що встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи є делегованим повноваженням, Управління звернулося з листом від 06.08.2024 року №1/3-87 до Міністерства соціальної політики України з проханням надати роз`яснення щодо взяття на облік внутрішньо переміщених осіб громадян, які на момент широкомасштабного вторгнення мали зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, яка не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, але надають докази для підтвердження факту свого проживання саме на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Згідно роз`яснень, наданих Міністерством соціальної політики України у листі від 19.08.2024 року №3684/0/290-24/56, у разі звернення особи, яка має зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, яка не входить до переліку територій, такій особі довідка не видається та не оновлюється.

На підставі вищезазначеного, рішенням Управління від 21.11.2025 року №77 ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та отримала його прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 23.08.1997 року, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №08 від 23.08.1997 року.

10.07.2025 року збройними силами російської федерації було нанесено удар з використанням КАБ, внаслідок якого домоволодіння АДРЕСА_1 було зруйновано вогнем (факт зареєстровано в ЄРДР за №0001116 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого статтею 438 КК України).

13.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зазначеної у заяві інформації, ОСОБА_1 перемістилась до міста Дніпро 01.08.2025, останнім задекларованим/зареєстрованим місцем проживання зазначено: АДРЕСА_1 .

До заяви ОСОБА_1 додала:

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, дата видачі 11.06.1998;

- копію РНОКПП ОСОБА_1 ;

- копію довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №8 від 11.11.2025;

- копію трудової книжки ОСОБА_1 ;

- копію довідки Новопідгороднянської гімназії Межівської селищної ради №152 від 05.11.2025;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ;

- копію довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради» № 495 від 11.11.2025;

- копію декларації №0001-4Т1Т-3Н10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу;

- копію довідки Форма ОК-7.

Рішенням Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №77 від 21.11.2025 року позивачеві повідомлено, що згідно паспорту громадянина України, ОСОБА_1 з 17.01.1995 року зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Станом на 13.11.2025 року місто Київ не входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 року за №380/43786.

Керуючись частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пунктів 2, 4, 8 Порядку Кабінету Міністрів України від 01.10.20014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (зі змінами) ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови в видачі довідки внутрішньо переміщеній особі, у зв`язку з чим представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання обліку та забезпечення соціальних гарантій внутрішньо переміщеним особам гарантується чинним законодавства України, а саме Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, постановою КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 №509, розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках програми «єПідтримка».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706-VII встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частиною 1 статті 5 Закону №1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №509, довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно до положень пункту 2 Порядку №509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно з додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Заява про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про внутрішньо переміщену особу за наявності технічної можливості може подаватися також через Єдиний державний веб-портал електронних послуг.

У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні», внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частин 2, 3 статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підстави для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку №509 відповідно до якого заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Суд, зазначає, що вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.

Разом з цим, абзацом 3 частини 1 статті 4 Закону №1706-УІІ визначено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документи, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст.1 цього Закону, заявник має право надати докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст.1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Отже, позивач має право надати будь-які підтверджуючі документи, що не спростовують факту її перебування (проживання) на адміністративно-територіальній одиниці з якої вона вимушена була переїхати у зв`язку з обставинами зазначеними у статті 1 Закону №1706-VII.

Судом встановлено, що до заяви ОСОБА_1 від 13.11.2025 року додано:

- копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, дата видачі 11.06.1998;

- копію РНОКПП ОСОБА_1 ;

- копію довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №8 від 11.11.2025;

- копію трудової книжки ОСОБА_1 ;

- копію довідки Новопідгороднянської гімназії Межівської селищної ради №152 від 05.11.2025;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ;

- копію довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради» № 495 від 11.11.2025;

- копію декларації №0001-4Т1Т-3Н10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу;

- копію довідки Форма ОК-7.

З довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №8 від 11.11.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в період з 23.08.1997 по 01.02.2025 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №354 від 15.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в період з 02.02.2025 по 02.08.2025 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд враховує, що згідно паспорту громадянина України, ОСОБА_1 з 17.01.1995 року зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Тоді як до заяви від 13.11.2025 року ОСОБА_1 долучила достатній пакет документів, що підтверджує її фактичне проживання на території АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №77 від 21.11.2025 року про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб є протиправним та підлягає скасуванню.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №766/12481/16-а).

Оскільки відповідач, приймаючи рішення №77 від 21.11.2025 року про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діяв не на підставі та не в спосіб визначений законодавством України, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», за її заявою від 13.11.2025 року.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1331,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" від 08.01.2026 року.

А отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.

Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №77 від 21.11.2025 року про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб за її заявою від 13.11.2025 року.

Зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», за її заявою від 13.11.2025 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник