Справа № 420/30611/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Головуючий у І інстанції:
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
30 березня 2026 року
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А.
суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів спеціаліста відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Стоматової Олени Миколаївни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнати протиправною та нечинною норму «Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)», визнання протиправним та скасування рішення про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок,
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 березня 2026 року апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів спеціаліста відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Стоматової Олени Миколаївни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнати протиправною та нечинною норму «Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)», визнання протиправним та скасування рішення про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 викладено наступним чином:

"Зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 року внесену до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975 та прийняти рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: провулок Історичний (попередні назви провулок Достоєвського, провулок Кримський), № 9-Б (дев`ять літ. Б), № 9-Б/З (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса у відповідності до положень "Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам у жилі будинки" у житловий будинок".

В решті рішення залишено без змін.

13 березня 2026 року представником позивача Жучковою С.І. подано до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі судові витрати в розмірі 116 542, 82 грн. що складаються із: судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі № 420/30611/24 в розмірі 109 100,00 грн. та судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 7 442, 82 грн.

23 березня 2026 року від Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вважає, що в даному випадку, визначений розмір витрат на правничу допомогу є не обґрунтованим і надміру завищеним, у зв`язку з чим просить зменшити витрати на правничу допомогу до розумних розмірів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду (м. Вінниця, вул.Соборна/Оводова, 48/34), про що повідомлено осіб, які беруть участь у справі.

Заява про ухвалення додаткового судового рішення розглянута в порядку письмового провадження, на підставі вимог статті 252 КАС України.

Досліджуючи обставини справи щодо наявності підстав для ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів встановила таке.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п.1, 3 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведене свідчить, що норми КАС України передбачають такі критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання, чи є підстави для зменшення заявленої суми судових витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів установила таке.

У розумінні положень частин шостої та сьомої статті 134 КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Про таке правове регулювання неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 (справа №922/1964/21).

Також, слід звернути увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, де наголошено про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони, оскільки принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це, на думку Верховного Суду означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд за наслідком розгляду справи не зобов`язаний відшкодовувати усі задекларовані позивачем судові витрати за рахунок суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Також, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи.

Частина 7 ст.139 КАС України унормовує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 109 100,00 грн. представником позивача надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від за договором від 19 серпня 2024 року та детальний опис про надану професійну правничу допомогу від 19 серпня 2024 року, копія ордеру, копію квитанції від 12 лютого 2026 року №18/2026 на суму 20000,00 грн. та копію квитанції від 09 січня 2026 року №03/2026 на суму 23000,00 грн..

При цьому ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

Відповідач, у клопотанні про відмову у задоволенні клопотанні стосовно витрат на оплату правничої допомоги від 23.03.2026 року зазначає, що Управління не заперечує, що позивач за надані адвокатом послуги міг погодитись і на сотні тисяч гривень, але такі суми є неспівмірними та не доведеними щодо їх обґрунтованості та необхідності. Ринкові ціни значно скромніші у справі про скасування рішення органу владних повноважень (нескладна справа). Крім того, варто звернути увагу, куди саме подавав заяву позивач для переведення дачної будівлі у житлову це до Виконавчого комітету ОМР. Тобто навіть на початковому етапі позивач орієнтувався на помилкове тлумачення діючого законодавства, що створювало додаткові перепони у отриманні адміністративної послуги не від належного органу. Підсумовуючи викладене, відповідач вважає, що в даному випадку, визначений розмір витрат на правничу допомогу є не обґрунтованим і надміру завищеним, а тому просимо зменшити витрати на правничу допомогу до розумних розмірів.

Дослідивши зміст матеріалів справи, долучених доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та заперечень відповідача, у суду апеляційної інстанції наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу.

Висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного суду від 30.09.2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

В свою чергу, колегія суддів визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Судова колегія враховує, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката. Більш того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем лише надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, доводи якого є ідентичними доводам позовної заяви.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 20 000,00 грн (двадцять тисяч) гривень.

Стосовно стягнення судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7 442, 82 грн. колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Витрати позивача щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги стосовно оскарження рішення суду по суті 7267,20 грн. за п`ять вимог, однак колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу не те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суд від 10 березня 2026 року апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 викладено наступним чином:

"Зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 року внесену до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975 та прийняти рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: провулок Історичний (попередні назви провулок Достоєвського, провулок Кримський), № 9-Б (дев`ять літ. Б), № 9-Б/З (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса у відповідності до положень "Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам у жилі будинки" у житловий будинок". В решті рішення залишено без змін.

Враховуючи зазначене, колегія судді приходить до висновку про стягнення з Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору у за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Таким чином, клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання представника позивача Жучкової С.І. задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень вісімдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч) гривень.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.