Справа № 160/1916/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року Справа № 160/1916/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
24.01.2025 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:
- визнати бездіяльність начальника УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ О.Більчук- щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни у відповідності до Закону №889-VIII, ПОРЯДКУ здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039 -протиправною;
- зобов`язати начальника УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ О.Більчук, уповноважену особу видати наказ (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження у відношенні державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни щодо обставин та дотримання Закону при прийнятті заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А постанови про закінчення ВП № 75038693 та провести перевірку у відповідності до ПОРЯДКУ здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039;
Ухвалою суду від 29.01.2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 .
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 про відмову у відкритті провадження. Справу направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
13.01.2026 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, згідно положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 19.01.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни від 07.01.2025 року;
- рішення/листи, тощо прийняті відповідачем за результати розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни;
- відомості/інформацію щодо проведення службового розслідування, з підстави визначених позивачем у поданій ним скарзі відносно державного виконавця Григорян Н.А.;
- матеріали службового розслідування (за наявності) (накази, тощо);
- відомості/інформацію щодо прийняття/неприйняття начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в Дніпропетровській області наказу про порушення дисциплінарного провадження відносно державного виконавця Григорян Н.А. у відповідності до статті 63 Закону України «Про державну службу», пунктів 2, 3 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого Постановою КМУ №1039 від 04.12.2019, пункту 9 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №1183/5 від 20.04.2016;
- матеріали виконавчого провадження ВП №75038693;
- відомості/інформацію щодо підстав прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693;
- усі наявні докази щодо суті спору.
Позивачем подано до суду заяву про розгляд цієї справи в порядку загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 26.01.2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.
04.02.2026 року відповідачем до суду подано клопотання про долучення документів до справи №160/1916/25.
04.02.2026 року відповідачкм до суду подано відзив на позовну заяву.
11.02.2026 року позивачем подані письмові заперечення на відповідь на відзив.
12.02.2026 року позивачем заявлено клопотання про витребування доказів.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 19.03.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2024 року заступник начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною, прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693.
Зазначену постанову позивач вважає незаконною безпідставною та передчасного прийнятою без урахування дійсних обставин справи та всуперечь письмовим доказам ВП № 75038693, з огляду на такі обставини.
Отже, вказує, що єдиним обґрунтуванням прийнятого процесуального рішення виконавець зазначає- Наявність листа № 7503/1001 від 08.10.2024 року з номером поштового відправлення у якому нібито знаходились проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 .
Стягувач у поясненнях до виконавця зазначив про наявність листа боржника від 04.04.2024 (до відкриття ВП №75038693) у якому повідомлялось, що проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , боржник анулював і повідомив стягувача про їх недійсність.
Вказує, що зазначений лист боржника від 04.04.2024 року є в матеріалах ВП № 75038693.
За відомостями ВП № 75038693, саме цей лист і був підставою двічі накладання виконавцем на боржника штрафу за невиконання судового рішення, при цьому боржник як до відкриття виконавчого провадження так і після повідомляв виконавця що він нібито виконав вимоги резолютивної частини рішення суду і направив Стягувачу проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , але при цьому дати зазначених документів 2023 рік не змінювались ні до відкриття ВП № 75038693 ні після прийняття постанови про його закінчення. Тобто боржник повідомляв виконавця що він надавав Стягувачу ті ж самі документи які він листом від 04.04.2024 визнав анульованими і недійсними.
Також, зазначає, що фактично виконавець всупереч інформації зазначеній у листі боржника від 04.04.2024 спочатку визнав її як підтвердження невиконання боржником рішення суду і відповідно двічі наклав на нього штрафи.
При цьому у подальшому було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693.
У обгрунтування своєї позиції боржник зазначив ті ж самі аргументи про надання Стягувачу документів зазначених у резолютивній частині судового рішення, при цьому те що ці документи визнані боржником анульованими не вказано.
Стягувач також звернувся до Бабушкiнського районного суду м.Дніпропетровська, який видав наказ з відповідною скаргою на постанову виконавця про закінчення виконавчого провадження але до теперешнього часу скарга не розглядалась.
Позивач вказує про те, що Більчук замість проведення службового розслідування щодо фактів протиправної поведінки виконавця зокрема щодо прийняття безпідставної постанови про закінчення виконавчого провадження, щодо нанесення діями - бездіяльністю Григорян збитків Державі, не провів дій щодо з`ясування дійсних обставин справи, не спростував жодного аргументу Стягувача зазначеного ним у скарзі до Начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_3 , навіть їх не зазначив у своєму листі від 22.01.2025 року.
У зв`язку із наведеними вище обставинами позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що скарга ОСОБА_1 від 07.01.2025 (вх. Г-48-05.2 від 07.01.2025) надійшла до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», де частиною третьою вказаної статті закріплено що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Під дискреційними повноваженнями розуміють сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за керівником як адміністратором, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган або його уповноважену особу дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Вказують про те, що заступником начальника міжрегіонального управління начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не приймався наказ про порушення дисциплінарного провадження, відносно державного виконавця Григорян Н.А., відповідно до статті 63 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю повноважень у останнього.
На думку відповідача, підстави для проведення службового розслідування були відсутні.
Також відповідач вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, уповноважену особу видати наказ (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження у відношенні державного виконавця Григорян Н.А. щодо обставин та дотримання Закону при прийнятті постанови про закінчення ВП № 75038693 та щодо проведення перевірки у відповідності до Порядку здійснення дисциплінарного провадження є безпідставною, необґрунтованою та такою, що має бути залишена судом без задоволення у повному обсязі.
Щодо відшкодування маральної шкоди вказують про необґрунтованість таких вимог позивача та його посилання на душевні страждання внаслідок невиконання рішення суду, оскільки як зазначено в постанові Дніпровського апеляційного суду від 03.09.2025 у справі №932/1967/22 рішення суду боржником добровільно виконано стороною заявника до порушення виконавчого провадження.
Таким чином, вважають, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеним та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №75038693 з примусового виконання виконавчого листа № 932/1967/22 від 10.05.2024 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» надати замовнику ОСОБА_1 проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтований розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 .
16.10.2024 року заступник начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною, прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693
Отже, виконавче провадження 16.10.2024 року було закінчено, відповідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням, через те, що боржник Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», відповідно до вимог виконавчого документа, надано проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтовний розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 .
Встановлено, що позивач скористався своїм правом та звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.
Наразі справа № 932/1967/22 перебуває на розгляді.
На підставі зазначеного просив: 1) Постанову заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693 - скасувати 2) Провести службове розслiдування щодо обставин прийняття заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693 без належних правових пiдстав. По результатам службового розслiдування прийняти рiшення у вiдповiдностi до закону. 3) Про прийняте рішення по кожному пункту повідомити письмово на електронну пошту.
Позивач в позові посилається на протиправну бездіяльність начальника УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ О.Більчук- щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни у відповідності до Закону №889-VIII, ПОРЯДКУ здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039, а тому він вимушений звернутись до суду із цим позовом.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням в т.ч. забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
За ч. 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Інструкцію з організації примусового виконання рішень затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкція).
Згідно п. 1.2. розділу ІХ Інструкції виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно до ч. 1-7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною 1 ст. 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з ч. 1-3 ст. 17 Закону №393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.
За ч. 1 ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Так, згідно матеріалів справи, на виконанні у Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження №75038693 з примусового виконання виконавчого листа №932/1967/22 від 10.05.2024 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» надати замовнику ОСОБА_1 проект договору про тимчасове приєднання електроустановок до електричних мереж, а також проект технічних умов на тимчасове приєднання та орієнтований розрахунок вартості приєднання об`єкта нерухомості житлової квартири АДРЕСА_1 , яке відкрите відповідною постановою державного виконавця від 16.05.2024.
Начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вячеслава Шевченка зобов`язано вжити заходи щодо приведення виконавчого провадження № 75038693 у відповідність до вимог чинного законодавства.
На виконання цієї постанови, начальником Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.03.2025року скасована постанова про закінчення виконавчого провадження № 75038693 від 16.10.2024 року.
Державним виконавцем 05.03.2025 року, відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про відновлення виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження та до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.
За результатом перевірки законності виконавчого провадження №75038693, відповідачем було повідомлено про те, що подання Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не вносилося, відносно заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григорян Н.А.
Згідно матеріалів справи, разом з цим, за виявленні порушення до заступника начальника ДВС Григорян Н. вжиті заходи реагування, у вигляді зменшення заходів заохочення.
Відповідно до подання начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заступнику начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Григорян Н.А. було зменшено щомісячну премію на 5% за березень 2025 року.
У подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.09.2025 року по справі № 932/1967/22, виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню, з зв`язку з чим виконавче провадження 17.11.2025 року було закінчено, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Дослідивши докази по справі, встановлено, що позивач звертаючись до суду із цим позовом посилався на протиправну бездіяльність начальника УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ О.Більчук- щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Григорян Наріни Альбертівни у відповідності до Закону №889-VIII, ПОРЯДКУ здійснення дисциплінарного провадження затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039.
Так, розглянувши подані докази по справі, встановлено, що звертаючись до відповідача 07.01.2025 року, позивач просив:
постанову заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693 скасувати;
провести службове розслiдування щодо обставин прийняття заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693 без належних правових пiдстав. По результатам службового розслiдування прийняти рiшення у вiдповiдностi до закону;
про прийняте рішення по кожному пункту повідомити письмово на електронну пошту.
У свою чергу з відповіді відповідача взагалі не вбачається, що відповідач належним чином оцінив або принаймні зважав на доводи позивача викладені у скарзі від 07.01.2025 року.
Судом не було встановлено, про повідомлення позивача щодо скасування постанови заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріни Альбертівни про закінчення виконавчого провадження ВП №75038693 чи щодо обґрунтованості/необґрунтованості, тощо проведення службового розслiдування щодо обставин прийняття заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Григорян Наріною Альбертівною постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 75038693.
Отже, вже при оцінці перших пунктів скарги очевидно вбачається, що скарга не містить відповідей на поставлені питання.
Суд зазначає, що правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.
Отже, відповідач не здійснив належного розгляду скарги позивача в листі від 22.01.2025 року.
Узагальнюючи вищевикладене, слід зазначити, що скарга позивача так і не була розглянута в повному обсязі та порушені в ній питання не оцінені.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
А отже, вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 07.01.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Щодо відшкодування моральної шкоди, слід вказати про таке.
Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
В обґрунтування позивач зазначив, що внаслідок таких протиправних дій пенсійного органу йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України.
При цьому суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб слугувати стягненню.
Разом з цим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача, які полягають в негативних емоціях та підтвердження причинного звя`зку і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.
Суд наголошує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Окрім того, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.09.2025 року по справі № 932/1967/22, виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню, а в тексті зазначає постанови суду апеляційної інстанції крім іншого зазначено наступне, а саме (далі наводиться цитата): «Таким чином, за встановленими обставинами справи, наданими на їх підтвердження доказами, формулювання рішення суду, яке зазначено у виконавчому документі виданого судом, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення заяви АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та визнання виконавчого листа №932/1967/22, виданого 10 травня 2024 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду боржником добровільно виконано стороною заявника до порушення виконавчого провадження».
Отже, враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню, зокрема у вказані вище частині.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 07.01.2025 року, надавши повну та вичерпну відповідь на питання поставленні у цій скарзі, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.03.2026 року.

Суддя В.В. Ільков