Справа № 480/3373/24
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Справа № 480/3373/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Опімах Л.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3373/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №24 відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» №69/2022 «Про загальну мобілізацію» зарахований з 24 лютого 2022 року до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду офіцера групи сил підтримки штабу військової чаcтини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.03.2024 №86 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, як такого, що звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_3 ( по особовому складу) від 07.08.2024 №4 у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Станом на 26.03.2024 вислуга років склала: календарна 16 років 01 місяць 11 днів, пільгова 03 роки 09 місяців 29 днів, загальна вислуга 19 років,11 місяців 10 днів.

При звільненні позивачу виплачено щомісячну премію за особовий внесок у загальні результати роботи, надбавку за особливості проходження військової служби, надбавку за вислугу років з 01 до 26 березня 2024 року, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 25 діб та додаткову відпустку за 14 днів 2022 року, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 30 діб та додаткову відпустку за 14 днів 2023 року, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 5 діб та додаткову відпустку за 14 днів 2024 року, одноразову допомогу при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Водночас, при звільненні не було нараховано та виплачено:

грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних осоновних відпусток кількістю 60 діб ( 15 діб за 2022 рік, 10 діб за 2023 рік, 35 діб за 2024 рік) з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншщим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260,

компенсацію вартості за належне, але не отримане під час проходження служби речове майно за період служби з 25.02.2022 по 26.03.2024,

грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 28611,00 грн за 2022 та 2023 роки,

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 за 2022, 2023, 2024 роки у розмірі по 28611,00 грн,

одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби ( 19 повних років служби) 271804,50 грн ( з розрахунку 14305,50х19 років),

грошову допомогу при звільненні відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такому, що звільнений зі служби за станом здоров`я розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби ( 19 повних років служби) 271804,50 грн ( з розрахунку 14305,50х19 років),

індексацію грошового забезпечення за період служби з 25.02.2022 по 26.03.2024.

Оскільки, на день виключення позивача зі списків особового складу вказані виплати не проведені, він просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування вказаних виплат та провести з ним розрахунок.

Крім того, посилаючись на положення ст.117 Кодексу законів про працю України, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.03.2024 по день ухвалення рішення судом, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення 953,70 грн.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення вимог заперечив, зазначивши, що грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних осоновних відпусток кількістю 60 діб ( 15 діб за 2022 рік, 10 діб за 2023 рік, 35 діб за 2024 рік) позивачу було нараховано і виплачено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2024 року №122, тобто відповідачем самостійно усунуто порушення, що було однією з підстав звернення до суду.

Щодо компенсації вартості за належне, але не отримане під час проходження служби речове майно за період служби з 25.02.2022 до 26.03.2024, відповідач заперечив, вказав, що відповідно до п.17 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі. Тому права на компенсація вартості такого майна позивач не має. Крім того, він не звертався з рапортом до командування з цього питання у порядку, визначеному п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178.

Стосовно виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, відповідач у відзиві пояснив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №141 від 30.08.2022 року у 2022 році позивач отримав грошову допомогу на оздоровлення в сумі 18554,70 грн, згідно з наказом №120 від 26.04.2023 року у 2023 році отримав в сумі 28613,10 грн.

Також відповідач заперечив проти вимоги позивача стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023, 2024 рок, зазначивши, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. Позивач у період з 2022 по 2024 року не звертався із рапортом на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В частині вимог стосовно одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби (19 повних років служби), що становить 271804,50 грн (з розрахунку 14305,50 грнх19 років), відповідач також заперечив, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах, зокрема військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

У такому розмірі позивач отримав грошову допомогу розмірі, що не заперечує у своєму позові.

Водночас, позивач раніше проходив військову службу, з якої був звільнений відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.05.2018 № 191 за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 наказом від 26.05.2018 № 37. На момент звільнення із військової служби за станом здоров`я позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у військовій частині НОМЕР_4 . Відтак, виплата відповідачем такої одноразової грошової допомоги має здійснюватися за період служби з дня останнього призову позивача на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій він перебував.

Стосовно індексації грошового забезпечення позивача за період служби з 25.05.2022 по 26.03.2024 відповідач у свої запереченнях вказав, що у 2022 році була проведена грошова індексація грошового забезпечення у липні 2022 року в сумі 1066,00 грн, у серпні 2022 року в сумі 1281,80 грн, вересні 2022 року в сумі 1281,80 грн, жовтні 2022 року в сумі 1281,80 грн, листопаді 2022 року в сумі 1424,80 грн, грудні 2022 в сумі 1470,83 грн.

Пунктом 3 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01.01.2023 року зупинена дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з подальшим відновленням його дії з 01.01.2024 року, тому індексація грошового забезпечення в 2023 році не проводилась, а відповідно до повідомлень Державної служби статистики за 2024 рік індекс споживчих цін не перевищував поріг індексації.

Щодо середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.03.2024 до дня прийняття судом рішення у справі, виходячи з розміру 937,50 грн за добу, відповідач зауважив, що згідно з ч.3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до витягу з журналу бойових дій №241 від 16.10.2023 за 22.10.2023 року військова частина НОМЕР_2 з 22.10.2023 року по теперішній час залучена до виконання бойових завдань щодо відсічі збройної агресії з боку російської федерації та на виконання вимог БР ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №116/1/5292т від 16.10.2023 та БР ОТУ «СОЛЕДАР» №1314/4/9/8172т/окп від 16.10.2023 року, здійснено переміщення підрозділів НОМЕР_5 об ТрО НОМЕР_6 обр ТрО в смугу оборони НОМЕР_7 омбр ОТУ «СОЛЕДАР» в район зосередження: МАЛИНІВКА, НИКАНОРІВКА, РАЙ - ОЛЕКСАНДРІВКА ДОНЕЦЬКОЇ області, тобто безпосередньо приймає участь у виконанні бойових завдань із захисту Батьківщини. При цьому інтенсивність бойових дій значно ускладнює роботу з документами та проведення розрахунків з військовослужбовцями.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №24 відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» №69/2022 «Про загальну мобілізацію» позивач зарахований з 24 лютого 2022 року до списків особового складу та на всі види забезпечення на посаду офіцера групи сил підтримки штабу військової чаcтини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою ( а.с.21).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.03.2024 №86 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, як такого, що звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_3 ( по особовому складу) від 07.08.2024 №4 у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» .

Станом на 26.03.2024 вислуга років склала: календарна 16 років 01 місяць 11 днів, пільгова 03 роки 09 місяців 29 днів, загальна вислуга 19 років,11 місяців 10 днів.

Вирішено виплатити щомісячну премію за особовий внесок у загальні результати служби в розмірі 443% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 до 26 березня 2024 року, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 25 діб за 2022 рік в сумі 23844,25 грн, грошову компенсацію за додаткову відпустку за 14 днів у 2022 році в сумі 13352,78 грн, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 30 діб за 2023 рік у сумі 28613,10 грн, грошову компенсацію за додаткову відпустку за 14 днів 2023 року у сумі 13352,78 грн, грошову компенсацію за основну відпустку за невикористані 5 діб за 2024 рік у сумі 4768,58 грн, грошову компенсацію за додаткову відпустку за 14 днів 2024 року у розмірі 13352,78 грн, одноразову допомогу при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 у розмірі 27468,66 грн, грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 28613,19 грн ( а.с.20).

01.05.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №122 внесені зміни до наказу №86 від 26.03.2024 в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, зокрема наказано:

виплатити грошову компенсацію за невикористані 33 доби основної відпустки за 2022 рік в сумі 30459,11 грн,

виплатити грошову компенсацію за невикористані 40 діб основної відпустки за 2023 рік у сумі 36920,13 грн,

виплатити грошову компенсацію за невикористані 40 діб основної відпустки за 2024 рік в сумі 36920,13 грн. ( а.с. 55-56).

Всього нараховано позивачу 224437,54 грн та перераховано на його картковий рахунок 221070,98 грн, з яких 174703,64 грн перераховано 10.04.2024, 46367,34 грн 15.05.2024 ( доплата на підставі наказу командира військової частини від 01.05.2024 №122) (а.с.121).

Також, 30.08.2022 командиром в/ч НОМЕР_2 виданий наказ №141 ( з адміністративно-господарської діяльності ) Про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, відповідно до якого наказано виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у розмірі 18554,70 грн ( а.с.57). 31.08.2022 відповідачем перераховано кошти в сумі 18276,38 грн ( а.с.126)

26.04.2023 командиром в/ч НОМЕР_2 виданий наказ №120 ( з адміністративно-господарської діяльності ) Про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, відповідно до якого наказано виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у розмірі 26813,10 грн ( а.с.56 на звороті). Ця допомога виплачена у липні 2023 року, про що свідчить витяг з реєстру на перерахування грошової допомоги на оздоровлення за липнь 2023 року ( а.с.122).

Вирішуючи питання щодо кожної із позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року ( далі Закон №2011-ХІІ).

Право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них передбачене статтею 10-1 Закону №2011-ХІІ. Так, відповідно до абзаців 1,2,3 частини 14 цієї статті військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 ( далі Порядок №260).

Відповідно до вимог п.п.3,6 Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Судом встановлено, що на день звернення позивача з цим позовом до суду розрахунок компенсації за невикорстані дні відпустки відповідачем проведено з порушенням передбаченого механізму, що згодом визнав і відповідач. Водночас, на момент розгляду справи відповідачем це порушення усунуто шляхом видання 01.05.2024 наказу (по стройовій частині) №122 та здійснення 15.05.2024 доплати компенсації за невикорстані дні відпустки у розмірі 46367,34 грн.За таких обставин, суд вважає, що підлягають задовленню вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягала у ненарахуванні та невиплаті на момент звільнення компенсації за невикорстані дні відпустки у розмірі 46367,34 грн, а в задоволенні частини вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію за невикорстані дні відпустки слід відмовити.

Щодо позовних вимог про відшкодування вартості за належне, але не отримане під час проходження служби речове майно, суд зазначає таке.

Як вже встановлено судом позивач проходив військову службу з 25.02.2022 по 26.03.2024, при звільненні не була нарахована та виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно, 18.04.2024 звернувся до військової часини НОМЕР_2 із запитом про надання інформації щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно ( а.с.35), проте відповіді не отримав.

За змістом частини другої статті 1-2 Закону № 2011-XII, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно з абзацом другим пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що право на компенсацію вартості за неотримане речове майно визначається саме Законом, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Пунктом 4 розділу І Інструкції № 232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.

Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.

Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ «Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період» Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період регламентовані розділом V Інструкції № 232.

Відповідно до пункту 1 розділу V Інструкції № 232, основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.

Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції № 232, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.

Пунктом 28 розділу V Інструкції № 232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.

Військовослужбовці строкової служби в особливий період забезпечуються за Нормами мирного часу.

Пунктом 30 розділу V Інструкції № 232 встановлено, що особи сержантського, старшинського та рядового складу речовим майном забезпечуються за відповідними Нормами. Видача речового майна проводиться після прибуття їх до місця служби і зарахування до списків військової частини.

Військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходили військову службу в мирний час за контрактом, на воєнний час забезпечуються на загальних підставах з усіма солдатами, матросами, сержантами та старшинами.

Військовослужбовці строкової служби, які звільняються в запас або відставку, а також ті, які вибувають у відпустку у зв`язку з хворобою та іншими обставинами, забезпечуються речовим майном згідно з Переліком предметів речового майна, яким забезпечуються військовослужбовці строкової служби під час їх звільнення з військової служби в запас, відставку або відправлення для здачі вступних іспитів у військові навчальні заклади, та видаються атестати на речове майно з відміткою про це у відповідних документах.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.

Так, за приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

В свою чергу пунктом 29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Аналіз змісту вказаних положень свідчить про те, що норма пункту 29 розділу V Інструкції № 232 спрямована саме на збереження в наявності у військової частини предметів речового майна для передачі їх за потреби новопризначеним військовослужбовцям і жодним чином не обмежує право військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке встановлено статтею 9-1 Закону № 2011-XII.

До того ж варто зауважити, що визначення порядку виплати компенсації за неотримане речове майно, яке покладено Законом на Кабінет Міністрів України, ніяким чином не дає право Кабінету Міністрів України обмежувати право військовослужбовця на компенсацію за неотримане речове майно, яке прямо визначено Законом.

З викладеного висновується, що пункт 29 розділу V Інструкції № 232, не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач, звільнений у відставку за станом здоров`я з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а тому ненарахування та невиплата такої компенсації при звільненні є протиправною бездіяльністю відповідача. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині та зобов`язати відповідача здійснити відповідні нарахування та виплату.

Стосовно позовної вимоги про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

При цьому судом встановлено, що твердження позивача про невиплату грошової допомоги на оздоровлення не відповідають фактичним осбтавинам справи, оскільки із наданих відповідачем наказів та витягів з реєстрів про перерахування коштів вбачається, що грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік позивачу нараховано наказом командира військової частини НОМЕР_2 30.08.2022 ( а.с.57) у розмірі місячного грошового забезпечення 18554,74 грн, та перераховано 18 276,38 грн ( а.с.126). Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік позивачу нараховано наказом командира військової частини НОМЕР_2 26.04.2023 (а.с.56 на звороті) у розмірі 26813,10 грн, а перераховано відповідно до реєстру 31.07.2023 у розмірі 28183,90 грн ( а.с.122). Тобто, на момент звільнення позивача з військової служби в цій частині його право порушене не було, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про нарахування і виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023,2024 роки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Механізм та умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Збройних Сил України передбачено Порядком №260. Відповідно до розділу І цей вид допомоги відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення ( п.1 розділу І ) і виплачується в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України) ( п.8 розділу І).

Відповідно до розділу ХХІV цього Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення ( п.1 розділу ХХІV). Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України ( п.7 розділу ХХІV). Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п.9 розділу ХХІV).

Наказом Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік визначені підстави за наявності яких виплачується матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань (пункт 6 Наказу), а саме:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Окремим дорученням Міністра оборони України від 31.02.2023 № 2683/3 та рішенням Міністра оборони України від 16.01.2024 №183/уд визначені такі ж підстави для виплати матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань на 2023 та 2024 роки відповідно.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, суд вважає, що питання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань повинно бути ініційоване військовослужбовцем шляхом подання відповідного рапорту та документів, що підтверджують наявність підстав для виплати. Водночас, судом встановлено, що під час проходження військової служби у 2022, 2023, 2024 роках позивач не звертався з рапортом про виплату такої допомоги, що виключає обов`язок відповідача проводити нарахування та виплату такої допомоги, а тому з боку відповідача не вбачається протиправної бездіяльності.

Стосовно одноразової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону №2011-ХІІ, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачена виплата одноразової допомоги при звільненні, розмір якої визначається в залежності від підстав звільнення та наявності певної вислуги.

Так, пунктом 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби:

за станом здоров`я;

за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, розвідувальному органі Міністерства оборони України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);

які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

у зв`язку із звільненням з полону.

Тобто, цим пунктом наявність певної вислуги для виплати одноразової допомоги не вимагається.

Пунктом 2 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ встановлений розмір одноразової грошової допомоги 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби військовослужбовцям, які звільняються з військової служби

у зв`язку із закінченням строку контракту;

за віком;

у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України "Про розвідку";

з підстав, визначених пунктами 1 і 5 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку";

у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі;

у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану;

за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років;

у зв`язку з обранням народним депутатом України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

При цьому необхідною умовою для виплати виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за наведених підстав є навність вислуги 10 календарних років і більше.

Абзацом 2 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям військової служби за призовом осіб офіцерського складу одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується у разі звільнення з військової служби з таких підстав:

у зв`язку із закінченням установлених строків військової служби;

за станом здоров`я;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

у зв`язку із звільненням з полону;

у зв`язку з обранням народним депутатом України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;

у зв`язку із закінченням строку військової служби за призовом осіб офіцерського складу під час дії воєнного стану.

Абзацами 23, 24 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної вимоги постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 затверджений Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби ( далі Порядок №460), пунктом І якого встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Як вбачається із матеріалів справи 26.05.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_4 позивача капітана ОСОБА_1 , заступника командира частини з озброєння, звільненого з військової служби у запасм Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.05.2018 №191 за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключений зі списків особового складу частини ( а.с.22).

25.02.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( а.с.21) позивача, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24 лютого 2022 року на посаду офіцера групи сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до особового складу військової частини . Цим же наказом станом на 24 лютого 2022 року визначена вислуга років календарна - 14 років 00 місяців 09 днів, пільгова 03 роки 07 місяців 03 дні, загальна 17 років 07 місяців 12 днів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) від 26.03.2024 №86 ( а.с.20) про виключення позивача зі списків особового складу частини на підставі наказу Командира військової частини НОМЕР_3 ( по особовому складу) від 07 березня 2024 №49 у відставку за підпунктом «б» ( за станом здоров`я) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вислуга років позивача станом на 26 березня 2024 року становить : календарна 16 років 01 місяць 11 днів, пільгова 03 роки 09 місяці 29 дні, загальна 19 років 11 місяців 10 днів.

Тобто, досліджені докази свідчать, про те, що на момент звільнення позивача у 2018 році з попередньої військової служби він мав достатню вислугу та набув право на отримання грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків.

Відтак, під час військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 на позивача поширюються вимоги, встановлені абзацом 24 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ та Порядку №460, відповідно до яких одноразова грошова допомога (далі - допомога) має виплачуватися в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Саме з такого розрахунку і виходив відповідач, визначаючи розмір одноразова грошова допомога при звільненні позивача в розмірі 27468,58 грн, що відображено у наказах ( а.с.20, 55-56).

З огляду на наведене, в цій частині правовідносин відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормативними актами, та не допустив протиправної бездіяльності.

Також судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача в частині нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 26.03.2024.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини друга четверта статті 4 Закону № 1282-XII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-XII).

Згідно з положеннями частини шостої статті 5 Закону № 1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У цій справі судом встановлено, що у 2022 році відповідачем було проведено індексацію грошового забезпечення позивача у наступних розмірах: липнь 2022 року 1066,000 грн, серпень 2022 року 1281,80 грн, вересень 2022 року 1281,80 грн, жовтень 2022 року 1281,80 грн, листопад 2022 року - 1424,80 грн, грудень 2022 року 1470,83 грн ( а.с. 57 на звороті).

Водночас, відповідно до абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" №2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію Закону№1282-XII.

Ця норма є чинною на даний час та не визнавалась неконституційною. Відтак, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється.

При цьому, оскільки дію Закону №1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно - правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, який прийнятий на виконання вимог ч 2 ст.6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає відсутнім факт протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування і невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2023 року по 31.10.2023 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Стосовно індексації за період з 01.01.2024 по день звільнення позивача 26.03.2024 суд зауважує, що згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до норм п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Так, заробітна плата індексується в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого у 2024 році становив 3028 грн. При цьому, у 2023 році індексація грошового забезпечення не проводилася. Її нарахування відновлено з 2024 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 р. № 3460-IX обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01.01.2024.

Таким чином, для роботодавців, які підвищували оклади (тарифні ставки) до 01.01.2024 (по грудень 2023 року включно), базовим місяцем є грудень 2023 року.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в січні 2024 року становив 100,4 %, в лютому 2024 року становив 100,3 %, в березні 2024 року 100,5 %, в квітні 2024 року - 100,2 %, в травні 2024 року 100,6 %, в червні 2024 року - 102,2 %.

Вказані відсоткові показники індексу інфляції свідчать про те, що індексацію слід проводити з 01 серпня 2024, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Ураховуючи те, що індекс споживчих цін за червень опублікований в газеті Урядовий кур`єр 12.07.2024, і наростаючим підсумком з січня по червень перевищив 103 % (103,8 % за посадами працівників, у яких посадові оклади підвищення з 1 січня 2024 року ((100,0% (місць підвищення приймається 100%) х 100,3% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2%) і 104,3% за посадами, працівників і військовослужбовців, у яких не відбулося підвищення посадових окладів, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2024 рік» обчислення індексу споживчих цін провадиться з 1 січня 2024 року (100,4% х 100,3% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2%)) індексація нараховується в серпні.

Зважаючи, що позивач звільнений з військової служби 26.03.2024 підстав для нарахування йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2024 по 26.03.2024 у відповідача не було.

Відтак, з огляду на наведене позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період є безпідставними та необґрунтованими.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.03.2024 по день прийняття рішення, суд виходить з такого.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 , виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена статтею 17 цього Кодексу, згідно з якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Зі змісту положень Інструкції №232 висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби. При цьому, слід враховувати , що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, а правову природу компенсації за неотримане речове майно, на думку суду, слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Наведене узгоджується з правовю позицією КАС ВС, викладеною у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.

Однак, судом встановлено, що станом на 26.03.2024 ( на момент виключення зі списків особового складу військової частини) позивач із рапортом (заявою) про виплату йому гршової компенсації за речове майно не звертався, а звернувся лише 23.04.2024, про що зазначив у своєму позові. Відтак, підстав для розрахунку з цього виду виплат при звільненні позивача у відповідача було, що виключає відповідальність за статтею 117 КЗпП України.

Водночас, суд вважає, що відповідачем порушений строк розрахунку при звільненні позивача в частині належних виплат грошової компенсації за дні невикористаних щорічних відпусток у зв`язку з порушенням законодавчо передбаченого механізму, що згодом визнав і відповідач. Як вже суд встановив відповідачем це порушення усунуто шляхом видання 01.05.2024 наказу (по стройовій частині) №122 та здійснення 15.05.2024 доплати компенсації за невикорстані дні відпустки у розмірі 46367,34 грн. Таким чином затримка розрахунку тривала з 26.03.2024 по 15.05.2024.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 221070,98 гривень, з яких 46367,34 грн недоплачена компенсація за дні невикористаних щорічних відпусток, що складає 21% від належних виплат.

Сума середнього заробітку за затримку розрахунку з 27.03.2024 по 15.05.2024 становить 47685,00 грн, виходячи з середньоденного грошового забезпечення позивача 953,77 грн та тривалості затримки 50 календарних днів. При цьому розмір середньоденного грошового забезпечення визначений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, виходячи із грошового забезпечення позивача за два повні місяці перед звільненням у розмірі 28613,10 грн ( а.с.113).

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 10013,83 грн як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (21% від 47685,00 грн ).

Відповідно до ч.5 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Перебіг строку подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною 3 ст.382-1 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення, тому з огляду на наведені норми, суд вважає за необхідне зяву ОСОБА_1 задовольнити та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду та встановити строк для подання звіту 90 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 на момент звільнення грошової компенсації за невикорстані дні щорічної відпустки ( 15 діб за 2022 рік, 10 діб за 2023 рік, 35 діб за 2024 рік).

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належне, але не отримане під час проходження служби речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за належне, але не отримане речове майно за час проходження служби з 25.02.2022 по 26.03.2024.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 10013,83 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду та встановити строк для подання звіту 90 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах