Справа № 160/25038/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому позивач просить:
Ухвалою суду від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
29.09.2025 та 30.09.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, зазначаючи про наявність у нього статусу сільськогосподарського товаровиробника. Так, позивачем долучено припис ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 21.05.2021 №1474/31-21 щодо усунення порушень, виявлених під час проведення позапланового заходу державного нагляду щодо додержання оператором ринку вимог законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин, виданого Утану Зейнелу.
06.10.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо документу «припис» №1474/31-21 від 21.05.2021, наданого позивачем, який, на його думку, ідентифікує позивача як фізичну особу, яка є сільгоспвиробником, звертає увагу, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що припис Держспоживслужби видається суб`єкту господарювання (юридичній особі, ФОП, відокремленому підрозділу) за результатами перевірки, якщо виявлено порушення законодавства. Це розпорядчий документ, який зобов`язує усунути виявлені недоліки протягом визначеного строку. Припис видається, якщо є підстави для вжиття заходів реагування, крім зупинення виробництва/реалізації, що вимагає звернення до суду. Один примірник його вручається керівнику чи уповноваженій особі СГ юридичної особи, її відокремленого підрозділу, ФОП або уповноваженій ним особі в останній день перевірки, а другий зберігається в органі Держпродспоживслужби. Припис №1474/31-21 від 21.05.2021, виданий Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та наданий позивачем до суду підписаний посадовою особою Держпродспоживслужби, що проводила перевірку та керівником (уповноваженою особою) оператором ринку Утан Зейнел, якій у даному документі виступає як керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМАНОВ ЛТД 2017» (податковий номер 41417290), що підтверджено та засвідчено печаткою підприємства на приписі. За даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України Утан Зейнел є керівником ТОВ «РОМАНОВ ЛТД 2017», яке за КВЕД здійснює діяльність (витяг додається): 46.32 Оптова торгiвля м`ясом i м`ясними продуктами; 01.49 Розведення iнших тварин; 15.11 Дублення шкур i оздоблення шкiри; вичинка та фарбування хутра; 46.24 Оптова торгiвля шкiрсировиною, шкурами та шкiрою; 01.13 Вирощування овочiв i баштанних культур, корнеплодiв i бульбоплодiв; 47.22 Роздрiбна торгiвля м`ясом i м`ясними продуктами в спецiалiзованих магазинах; 46.11 Дiяльнiсть посередникiв у торгiвлi сiльськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напiвфабрикатами; 10.11 Виробництво м`яса; 46.90 Неспецiалiзована оптова торгiвля. Тобто, у даному документі самим позивачем посвідчено особу Утан Зейнел зі статусом представника юридичної особи ТОВ «РОМАНОВ ЛТД 2017», а не як стверджує позивач «саме як фізичної особи». Сукупність наведених фактів свідчить про відсутність доказів, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, перетворення сировини в готову продукцію, реалізація надлишків, тобто є саме товаровиробником.
07.10.2025 до суду від представника позивача надійшли заперечення, в яких позивач зауважує, що припис ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, наявний в матеріалах справи, чітко адресований фізичній особі Утану Зейнелу, а не юридичній особі. Проставлення на ньому печатки установи, що його видала, є звичайною практикою діловодства державного органу і жодним чином не змінює статусу адресата.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Утан Зейнел перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Право власності на зазначений об`єкт зареєстровано 17.10.2016 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки молочно-товарної ферми №1 (реєстр №1813, серія та номер НВА 920755 НВА 920756, виданий 17.10.2016), а також договору купівлі-продажу 1/2 частки молочно-товарної ферми (серія та номер 3874, виданий 21.10.2015).
ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано Утан Зейнелу податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 20202024 роки по зазначеному об`єкту нерухомого майна, а саме:
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
На підставі пунктів 36.1.-36.3. ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовано приписами статті 266 ПК України.
Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1. пункту 266.2. статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1. пункту 266.3. статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, в редакції згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII визначав, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином правовою підставою для отримання пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.05.2024 у справі № 600/5153/23-а.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.
Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) включено клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271).
Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.
З досліджених судом доказів виплаває, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна (молочно-товарна ферма №1) за своїм функціональним призначенням може бути віднесений до будівель сільськогосподарського призначення.
Вирішуючи питання щодо можливості віднесення позивача, як фізичну особу до сільськогосподарських товаровиробників, суд виходить з такого.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18, аналізуючи положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
На підтвердження факту належності позивача до кола сільськогосподарських товаровиробників, позивач долучив до позовної заяви фотоматеріали (автомобіля та велосипеда, складського приміщення з ящиками, грунту з ікрою равликів, приміщення, в якому знаходяться равлики, загону з вівцями).
Суд критично оцінює надані фотоматеріали, оскільки вони жодних чином не підтверджують факт здійснення саме позивачем виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації.
Доданий позивачем розрахунок-фактура №98 від 03.10.2018 не може слугувати доказом, що саме позивач здійснював закупівлю вказаного у рахунку-фактурі товару, (колектору, труб, обладнання тощо), оскільки документ не містить отримувача товару, тобто відсутня ідентифікація позивача.
Також не може слугувати таким підтвердженням додані позивачем посвідчення про якість №12/08/7 від 12.08.2019, оскільки даний документ виданий на замовника ОСОБА_3 , посвідчення про якість продукції №УЗ000008909 від 17.03.2021 та №УЗ 000001137 від 05.04.2021 не містить підтвердження, що саме позивач є одержувачем зазначених комбікормів.
Суд критично оцінює надану копію ветеринарного свідоцтва № 202702 від 26.04.2021, оскільки у графі про отримувача імя «Утан Зейнел» вдруковано іншим шрифтом та здійснено на іншому фоні, ніж весь документ.
Що стосується документу «Припис» № 1474/31-21 від 21.05.2021 наданого позивачем, суд виходить з того, що Законом України №877/V від 04.04.2018 «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, припис Держспоживслужби видається суб`єкту господарювання (юридичній особі, ФОП, відокремленому підрозділу) за результатами перевірки, якщо виявлено порушення законодавства. Це розпорядчий документ, який зобов`язує усунути виявлені недоліки протягом визначеного строку. Припис видається, якщо є підстави для вжиття заходів реагування, крім зупинення виробництва/реалізації, що вимагає звернення до суду. Один примірник його вручається керівнику чи уповноваженій особі СГ юридичної особи, її відокремленого підрозділу, ФОП або уповноваженій ним особі в останній день перевірки, а другий зберігається в органі Держпродспоживслужби. Долучена до матеріалів справи копія припису № 1474/31-21 від 21.05.2021, виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області підписана Утан Зейнел, як керівником (уповноваженою особою) товариства з обмеженою відповідальністю «РОМАНОВ ЛТД 2017», що підтверджено та засвідчено печаткою підприємства на приписі.
Суд враховує інформацію, наведену відповідачем, що за даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України Утан Зейнел є керівником ТОВ «РОМАНОВ ЛТД 2017», яке за КВЕД здійснює діяльність: 46.32 Оптова торгiвля м`ясом i м`ясними продуктами; 01.49 Розведення iнших тварин; 15.11 Дублення шкур i оздоблення шкiри; вичинка та фарбування хутра; 46.24 Оптова торгiвля шкiрсировиною, шкурами та шкiрою; 01.13 Вирощування овочiв i баштанних культур, коренеплодiв i бульбоплодiв; 47.22 Роздрiбна торгiвля м`ясом i м`ясними продуктами в спецiалiзованих магазинах; 46.11 Дiяльнiсть посередникiв у торгiвлi сiльськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напiвфабрикатами; 10.11 Виробництво м`яса; 46.90 Неспецiалiзована оптова торгiвля.
Також суд зазначає, що долучені до матеріалів справи фото пристроїв та обладнання, техніки не свідчать, що ця техніка перебуває у власності чи у користуванні позивача, оскільки ним не надано інших доказів на підтвердження таких доводів.
Надані позивачем копії заяв, листів, наказів щодо відведення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна, належного позивачу, свідчать лише про намагання позивачем оформити документацію із землеустрою та відвести земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, проте не свідчать про безпосереднє здійснення саме позивачем сільськогосподарського виробництва.
Таким чином, долучені до матеріалів справи копії документів та фото не можуть розглядатися як належні та достатні докази здійснення позивачем діяльності як сільськогосподарського товаровиробника.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що Утан Зейнел, як фізична особа, яка є власником об`єкту нерухомого майна у спірний період не був сільськогосподарським товаровиробником, внаслідок чого є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а належний позивачу об`єкт нерухомого майна сільськогосподарського призначення є об`єктом оподаткування відповідним податком.
На підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Таким чином, відповідачем правомірно нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та прийнято відповідні податкові повідомлення-рішення.
Щодо направлення ГУ ДПС у Дніпропетровській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 42.1. статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Згідно з пунктом 42.2. статті 42 ПК України документи важаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацом 1 пункту 42.4 статті 42 ПК України передбачено, що платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію в Електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через Електронний кабінет, листування з таким платником здійснюється шляхом надсилання документів за його податковою адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом їх особистого вручення платнику податків чи його представнику ( абзац 1 пункту 42.5 статті 42 ПК України).
Відповідно до абзацу 2 пункту 42.5. статті 42 ПК України, у разі якщо поштове відправлення не може бути вручено платнику податків у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням, відмовою прийняти документ, незнаходженням фактичного місця розташування платника податків або з інших причин, такий документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області дотримано вимоги податкового законодавства щодо належного повідомлення платника податків про визначені йому грошові зобов`язання, відображені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.
З урахуванням того, що зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу за його податковою адресою у встановленому ПК України порядку, а їх невручення зумовлено обставинами, що не залежать від контролюючого органу, такі документи відповідно до положень статті 42 ПК України вважаються належним чином врученими платнику податків.
Отже, контролюючим органом виконано обов`язок щодо повідомлення платника податків про визначені грошові зобов`язання, внаслідок чого не суд не приймає доводи позивача про порушення порядку їх направлення або вручення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Розподіл судових витрат не здійснювати
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар