Справа № 300/1846/26
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"30" березня 2026 р. Справа № 300/1846/26

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Коса ЛТД" про забезпечення позову до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.03.2025 №802-л про припинення дії виданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Коса ЛТД» ліцензії реєстраційний номер 2100035 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 12.10.2021 до 12.10.2026, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2026 до відкриття провадження у справі товариство з обмеженою відповідальністю "Коса ЛТД" (далі заявник, ТОВ "Коса ЛТД") подало заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.03.2025 №802-л про припинення дії виданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Коса ЛТД» ліцензії (реєстраційний номер 2100035) на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 12.10.2021 до 12.10.2026.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що підставою винесення рішення від 25.03.2025 №802-л є лист Територіального управління БЕБ у Закарпатській області від 16.03.2026 за №28.6/02.1.06./2636-26, тобто податковий орган, без проведення відповідної перевірки, на яку уповноважений законодавством, прийняв рішення, що є протиправними діями податкового органу, які призводять до негативних наслідків для заявника. При цьому, свою діяльність ТОВ «Коса ЛТД» здійснює у відповідності до зареєстрованих у встановленому порядку. Так, основним видом діяльності є 47.30 Роздрібна торгівля пальним. Відтак, у випадку не вжиття заходів забезпечення позову та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, виконання такого рішення буде утрудненим додатковими заходами, оскільки полягатиме у відновленні ТОВ «Коса ЛТД» здійснення господарської діяльності, ліцензія на яку припинена рішенням відповідача, що в умовах воєнного стану може потягнути додаткові витрати. Також, заявник звертає увагу, що вжиття заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому така вимога в частині зупинення дії оскаржуваного рішення відповідача є обґрунтованою та відповідає положенням статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши подані докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, зазначає наступне.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Водночас, оцінивши зміст заяви про забезпечення позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також немає необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін.

Відтак, розгляд поданої заяви про забезпечення позову проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Частина 1 статті 150 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Так, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Стаття 151 КАС України визначає види забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 152 КАС України, заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Таким чином, суд у кожному випадку повинен встановити чи є захід забезпечення позову, про який клопоче позивач, таким, що відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Відтак, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язане з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відтак, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що предметом спору в даній справі у випадку подання позовної заяви є правомірність рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.03.2025 №802-л про припинення дії виданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Коса ЛТД» ліцензії реєстраційний номер 2100035 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 12.10 2021 до 12.10.2026.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ "Коса ЛТД" є роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 47.30), у зв`язку з чим останнім було отримано у податкового органу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2100035 дата реєстрації 12.10 2021, дійсна з 12.10 2021 до 12.10.2026.

Так, згідно, ліцензії реєстраційний номер 2100035 від 12.01.2021 на право роздрібної торгівлі пальним свою діяльність ТОВ "Коса ЛТД" здійснює в Івано-Франківській області, а саме в м. Івано-Франківськ по вул. Надрічна, 46А, АЗС №4 за основним видом діяльності 47.30 роздрібна торгівля пальним.

Суд зазначає, що закон України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3817-IX) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.

За визначеннями, наведеними у пунктах 41, 74 статті 1 Закону № 3817-IX, ліцензія це право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності; припинення дії ліцензії це позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.

Виключний перелік підстав та процедура прийняття рішення про припинення дії ліцензії визначені статтею 46 Закону № 3817-IX.

Так, дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності. Рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності набирає чинності на другий робочий день за днем направлення відповідного рішення платнику податків (частини перша, п`ята статті 46 Закону № 3817-IX).

У разі якщо за результатами адміністративного або судового оскарження рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності рішення прийнято на користь платника податку, то ліцензія, що була припинена таким рішенням органу ліцензування, вважається діючою з дати її припинення.

Датою припинення дії ліцензії є день набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Таким чином, анулювання ліцензії суттєво впливає на ведення господарської діяльності заявника, а саме - може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав або інтересів Товариства, оскільки основний вид діяльності Товариства, можливий лише за наявності відповідних ліценцій, а тому їх анулювання призведе до зупинення господарської діяльності, блокує формування доходу, призводить до негативних наслідків у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання (застосування штрафних санкцій та ін.).

Відтак, припинення дії ліцензії тягне за собою припинення позивачем відповідної господарської діяльності, тобто суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з оптової торгівлі пальним без відповідної ліцензії, яка у даному випадку є основним видом економічної діяльності позивача.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 січня 2026 року по справі № 440/9992/25, від 29 січня 2026 року по справі № 600/765/25-а.

З огляду на вищенаведене, описані обставини можуть призвести до настання значних фінансових збитків підприємства чи навіть зупинити його діяльність, а тому вирішуючи питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з того, що фактично здійснення господарської діяльності товариством залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії, а тому анулювання ліцензії, в свою чергу, призводить до зупинення господарської діяльності, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності; неможливість сплати податків та виплати заробітної плати персоналу та введення простою на товаристві в рамках Кодексу законів про працю, тощо.

Також суд бере до уваги, що в умовах воєнного стану та руйнування економіки України внаслідок прямої збройної агресії російської федерації, особливе значення має збереження функціонування суб`єктів економічної системи, які забезпечують саме існування такої системи, як загалом, шляхом здійснення активної господарської діяльності та насичення коштами фінансової системи країни, так і виконанням податкових та соціальних зобов`язань, зокрема.

При цьому, суд відзначає, що вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваного рішення відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи.

Так, Верховний Суд, зокрема, повторив висновки про обґрунтованість прийняття судами рішень про забезпечення позову у спорах щодо рішень податкових органів про анулювання ліцензій на здійснення окремих видів господарської діяльності шляхом зупинення дії таких рішень у постановах від 02.04.2025 у справі №160/32054/24 та від 27.02.2025 у справі № 300/6142/24.

Верховний Суд у постанові від 22.02.2024 у справі №420/24340/23 наголосив на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

У даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для припинення дії ліцензій. Питання щодо встановлення правомірності/протиправності оскаржуваного рішення податкового органу підлягає з`ясуванню та доведенню безпосередньо під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне задовольнити заяву ТОВ "Коса ЛТД" про забезпечення позову та забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.03.2025 №802-л про припинення дії виданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Коса ЛТД» ліцензії реєстраційний номер 2100035 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 12.10.2021 до 12.10.2026 до набрання законної сили судовим рішенням по суті в адміністративній справі № 300/1846/26.

Відповідно до статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 150, 152, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Коса ЛТД" про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 25.03.2025 №802-л про припинення дії виданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Коса ЛТД» ліцензії реєстраційний номер 2100035 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 12.10.2021 до 12.10.2026.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення або проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Микитин Н.М.