Справа № 420/23090/25
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до відповідача, Головного управління ДПС в Одеській області, з позовною заявою в якій просив суд:

(1). визнати дії Головного управління Державної податкової служби в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), єдиного соціального внеску за II-IV квартали 2020 року протиправними.

(2). скасувати вимоги від 08.02.2021 року № Ф-26266-13-У на суму 3300,00 грн. (Три тисячі триста грн. 00 коп.) і від 06.11.2020 року № Ф-26266-13-У на суму 6295,30 грн. (Шість тисяч двісті дев`яносто п`ять гри.. 30 коп.).

(3). зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - зменшити суму нарахувань з Єдиного соціального внеску за ІІ-IV квартали 2020 року на суму 9595,30 грн. (Дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 30 коп.).

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог вказав, що фіскальним органом без належних на те правових підстав самостійно визначено зобов`язання зі сплати єдиного внеску за II-IV квартали 2020 року. позивач, як самозайнята особа, фактично незалежною професійною діяльністю у спірний період не займалася, дохід від ведення такої діяльності не отримувала, а єдиний внесок за неї сплачено страховим фондом, оскільки вона перебувала в період з квітня 2018 року по квітень 2021 року у відпустці в зв`язку з народженням дитини і догляду за дитиною до досягненню нею 3-х років.

08.10.2025 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій вказано, що у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в т.ч. по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати такою особою, що зареєстрована як самозайнята особа, єдиного внеску не виникає. В період, за який нарахована до сплати ЄСВ, позивач отримувала державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В цей період доходи не отримувала. Підстав для нарахування ЄСВ не має. Тож вважаю, що Відповідачем безпідставно нараховано ЄСВ, що обліковується за даними інтегрованої картки платника податків, в сумі 9595,30 грн., сформовано податкові вимоги та подано до примусового виконання.

(б) Позиція Відповідача

03.10.2025 р. до суду від відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні вимог позовної заяви у повному обсязі.

Відповідачем зазначено, що фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільняється від сплати єдиного внеску за себе у разі якщо виконуються обидві умови, визначені в частині шостій ст. 4 Закону №2464, тобто якщо така фізична особа - підприємець має основне місце роботи і платниками сплачується за таку особу єдиний внесок у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок. У разі невиконання умов, передбачених частиною шостою ст. 4 Закону №2464, фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нараховує єдиний внесок на суми, що визначаються платником податку самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

ІІІ. Процедура та рух справи

Ухвалою суду від 22.07.2025 р. позовну заяву було залишено без руху.

22.09.2025 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, задовольнив клопотання ОСОБА_1 та відстрочив сплату судового збору до ухвалення рішення суду у даній справі. Прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 09.10.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та відстрочено сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову до ухвалення рішення суду у даній справі. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиттязаходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків, відмовлено.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що підставі рішення Ради адвокатів Одеської області ОСОБА_1 надано право на зайняття адвокатською діяльністю, про що видано свідоцтво № 002622 від 16.07.2014 на зайняття адвокатською діяльністю.

01.09.2017 року адвокат ОСОБА_1 у контролюючих органах взята на облік платників податків, відомості щодо яких не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру.

02.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДІС в Одеській області із заявою, в які повідомила у зв`язку з народженням дитини 10.04.2018 року, з червня 2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим незалежною діяльністю не займається, тому просила з липня 2018 року по квітень 2021 не проводити нарахування єдиного соціального внеску.

06.11.2020 року ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26266-13 на суму 6295,30 грн.

08.02.2021 року ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26266-13 на суму 9595,30 грн.

12.04.2021 року ОСОБА_1 подано до ДПС України скаргу про скасування вимоги №Ф-26266-13 від 08.02.2021 року.

Рішенням від 29.04.2021 року № 9771/6/99-00-06-02-01-06 ДПС України вирішено - вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року №Ф-26266-13 ГУ ДПС в Одеській області скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, скаргу фізичної особи, яка займається професійною діяльністю (адвоката) Іванюк Анни Борисівни від 12.04.2021 - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області сформувати та направити нову вимогу, з урахуванням наведеного, згідно вимог чинного законодавства.

24.12.2021 року ОСОБА_1 подано до ДПС України скаргу про скасування вимоги №Ф-26266-13 від 06.11.2020 року.

20.01.2022 року ДПС України прийнято рішення № 1057/6/99-00-06-02-01-06, в якому зазначено, що оскаржувана вимога не може бути предметом оскарження в адміністративному порядку.

08.02.2021 року ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26266-13 У на суму 3300,00 грн.

18.03.2025 року державним виконавцем Ізмаїльського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26266-13 У від 08.02.2021 року на суму 3300,00 грн.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VI, які набрали чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами- підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

З 01.01.2017 року діяло правило, відповідно до якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» це положення має таку редакцію: «У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої ст. 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною другою статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом 1 частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Відповідно до пункту 1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого, платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Поряд з цим, у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в тому числі по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати такою особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску не виникає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 240/144/19 та від 27.04.2020 у справі № 120/581/19-а.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості позивача зі сплати ЄСВ виникла за період з 2019 по 2020 рік.

Водночас, згідно довідкою Форми ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соцiального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 ), Управлінням праці та соціальної захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області у спірний період сплачено за позивача ЄСВ.

Тобто, у період, за який відповідачем було нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача органами соціального захисту населення було здійснено нарахування та сплату зазначеного внеску.

При цьому, наявність у позивачки свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Доказів того, що позивач у період 2019-2020р. здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала доходи від підприємницької діяльності до суду надано не було.

За приписами абз.7,12 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини.

Відповідно до абз.3 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 (далі - Порядок №178), цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

Відповідно до пункту 3 Порядку №178, єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового забезпечення, допомоги або компенсації.

Підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 178 передбачено, що обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку.

Отже, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років та отримання допомоги при народженні дитини, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок.

Оскільки, позивач отримувала допомогу при народженні дитини, суд вважає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області протиправно сформовано ІванюкАнні Борисівні вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи вище викладене, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що станом на теперішній час в інтегрованій картці платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та які провадять незалежну професійну діяльність) існує заборгованість по сплаті єдиного внеску у сумі 9595,30 грн, яка відповідно до даних інформаційно - комунікаційної системи органу ДПС виникла внаслідок проведених нарахувань єдиного внеску за 2020 рік в автоматичному режимі: за 1 квартал 2020 у сумі 2078,12 грн. термін сплати 21.04.2020 (у т.ч. за січень та лютий 2020), за 2 квартал 2020 у сумі 1039,06 грн. термін сплати 20.07.2020 (у т.ч. за червень 2020), за 3 квартал 2020 у сумі 3178,12 грн. термін сплати 19.10.2020, за 4 квартал 2020 у сумі 3300,00 грн. термін сплати 19.01.2021.

Відтак, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач у спірний період є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в такий період, який покладений в основу оспорюваних вимог, нараховував та сплачував страхувальник в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще й позивачем, як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.01.2020 у справі №480/4656/18 (№К/9901/25355/19).

При цьому, як вбачається з вищевикладеного, протиправність дій відповідача виражається саме в прийнятті вимог від 08.02.2021 року № Ф-26266-13-У та від 06.11.2020 року № Ф-26266-13-У.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій Головного управління Державної податкової служби в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), єдиного соціального внеску за II-IV квартали 2020 року протиправними та скасування вимоги від 08.02.2021 року № Ф-26266-13-У на суму 3300,00 грн. (Три тисячі триста грн. 00 коп.) і від 06.11.2020 року № Ф-26266-13-У на суму 6295,30 грн. (Шість тисяч двісті дев`яносто п`ять гри.. 30 коп.) підлягають задоволенню частковому шляхом визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року № Ф-26266-13-У на суму 3300,00 грн. та від 06.11.2020 року № Ф-26266-13-У на суму 6295,30 грн.

Також, що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - зменшити суму нарахувань з Єдиного соціального внеску за ІІ-IV квартали 2020 року на суму 9595,30 грн. (Дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 30 коп.), суд зазначає, що облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДПС в ІКП за своєю юридичною природою не є тими діями суб`єкта владних повноважень, які породжують для платників податків будь-які правові наслідки.

Водночас, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» запроваджені способи оскарження рішень контролюючих органів - адміністративний та судовий, які повною мірою дають можливість платнику внеску захистити порушене право.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем після скасування оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) не будуть вчинені дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, суду не надано.

За таких підстав, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - зменшити суму нарахувань з Єдиного соціального внеску за ІІ-IV квартали 2020 року на суму 9595,30 грн. (Дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 30 коп.), є передчасними та задоволенню не підлягають.

V. Судові витрати

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подачу вказаного адміністративного позову розмір належного до сплати судового збору становить 1211,20 грн.

При цьому, враховуючи заявлене клопотання позивача, суд ухвалою від 22.09.2025 р. відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору 1211,20 грн. на рахунок Одеського окружного адміністративного суду.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року № Ф-26266-13-У на суму 3300,00 грн. та від 06.11.2020 року № Ф-26266-13-У на суму 6295,30 грн.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять),20 грн. до державного бюджету на рахунок Одеського окружного адміністративного суду: отримувач - ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача: UA4015756; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО