Справа № 381/1526/26
Суддя: Соловей Г. В.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Кмївської області в складі: Головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря судових засідань Гапонюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся через представника адвоката Ничик А.В. до Фастівського міськрайонного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 про адміністративне правопорушення. В позові зазначає, що 16.05.2025 року винесено Постанову № 480 про адміністративне правопорушення, згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у вигляді 17000 грн. позивач категорично не погоджується та заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вважає постанову незаконною через відсутність складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення при формуванні матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Так, позивача не було викликано для складання адміністративного матеріалу для подання ним пояснень. Відповідно до постанови ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду та лікування, згідно рішення ВЛС ІНФОРМАЦІЯ_2 за повістками № 1618714 від 31.12.2024, № 735153 від 21.10.2024, № 89307 від 15.05.2024. Однак, жодної повістки позивач не отримував, окрім цього фактично проживає не за місцем своєї реєстрації. Тому вважає що не є таким що ухилився.

Після складання протоколу від 16.05.2025 року позивач 06.10.2025 року був мобілізований до Збройних Сил України, де в процесі оформлення військової служби підписував значну кількість документів без можливості детально ознайомитися з їх змістом та без надання копій. Позивач не може підтвердити чи містилися серед них будь-які документи, пов`язані з адміністративною справою, оскільки такі документи не оголошувалися, не роз`яснювалися та не вручалися належним чином, більш того, направлення на примусове виконання 08.11.2025 року постанови без фактичного вручення її позивачу свідчить про істотне порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки особа була позбавлена можливості своєчасно оскаржити постанову у встановлений законом строк.

Просить скасувати постанову від 16.05.2025 № 480 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи до суду.

19.03.2026 року через систему «Електронний суд» від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 де зазначено, що вважають притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 правомірним. 10.05.2025 року виконуючим обов`язки помічника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи ОСОБА_3 складено протокол № 480 про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог встановлених ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмова від проходження медичного огляду та лікування, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.05.2025 року постановою № 480 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинено в особливий період), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000 грн.

Дана постанова направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, оскільки останній не був присутнім під час розгляду справи, незважаючи на те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду адміністративної справи.

Відповідно до даних АІТС «Оберіг» громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 10.05.2025 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не мав. Відповідно до вимог пункту 69 Порядку, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Відповідно до вимог пункту 81 Порядку, військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручена повістка для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, для чого йому необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12.00 год. 10.05.2025 року; вручене направлення та картка обстеження та медичного огляду на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

ОСОБА_1 від підпису та отримання повістки на проходження медичного огляду для визначення військової служби відмовився, про що посадовими особами був складений акт про вручення картки обстеження та медичного огляду. Від підпису про отримання направлення на ВЛК ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився, про що було складено акт.

Таким чином, вважають направлення ОСОБА_1 на медичний огляд відбулось відповідно до процедури, визначеної Порядком №560, що повністю спростовує доводи позивача про його порушення.

Після цього ОСОБА_1 було усно роз`яснено про порушення ним своїми діями частину 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що кваліфікується за частиною 3 статті 210-1 КУпАП як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Відповідно до статей 7, 256 КУпАП, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення №480 від 10.05.2025 року, роз`яснено права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП (про що свідчать його особисті підписи), та відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП позивачу вручений другий примірник цього протоколу, про що свідчать його особисті підписи в протоколі та повідомлено про дату розгляду протоколу 16.05.2025 року.

16.05.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статей 7, 235, 278 та 283 КУпАП встановлені всі обставини справи, винесена стосовно ОСОБА_1 постанова № 480 від 16.05.2025 року, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Цією постановою до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51000,00 грн. Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, але не з`явився у визначений для цього час, тому розгляд вказаної справи відбувся без його участі. Від ОСОБА_1 не надходили заяви, повідомлення, клопотання про перенесення розгляду справи чи та неможливість прибуття на її розгляд.

Також про відмову від отримання направлення на медичний огляд та його проходження свідчать пояснення позивача, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення № 480.

З огляду на це представник відповідача просить відмовити повністю у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду подав заяву в якій зазначила про слухання справи у відсутність позивача та її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, при подачі відзиву на позовну заяву просив справу слухати у його відсутність. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Згідно із ч. 3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

При розгляді письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданим Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області від 02.11.2005 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24.11.2005 року.

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1618714 від 01.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 необхідно з`явитися 11.01.2025 о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1618714 від 10.05.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 необхідно з`явитися 10.05.2025 о 12 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до Акта відмови від отримання повістки від 10 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Текст повістки на 12 годин 00 хвилин 10.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доведено (озвучено) громадянину ОСОБА_1 о 12 годині 00 хвилин 10.05.2025. Оповіщення здійснювали стрілець взводу охорони ОСОБА_4 , стрілець взводу охорони ОСОБА_5 .

Згідно з направленням № 8/2800 від 10.05.2025, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 направляється для встановлення придатності для проходження військової служби за станом здоров`я в сухопутні війська Збройних Сил України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Згідно картки №85-1259 обстеження та медичного огляду, від 10.05.2025 дана картка оформлена для видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей акта про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису), складеного стрільцем взводу охорони молодший сержант ОСОБА_7 у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , вручена військовозобов`язаному ОСОБА_1 картку обстеження та медичного огляду, повістку зі строком прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 годину 00 хвилин 10.05.2025 для уточнення облікових даних та визначення призначення в особливий період, однак він відмовився від отримання.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 480 від 10.05.2025, складеним виконуючим обов`язки помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з правової роботи лейтенантом ОСОБА_3 , 10.05.2025 о 11 годині 30 хвилин встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги встановлені ст. 22 Закону, а саме відмовився від проходження медичного огляду, та лікування, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 ., своїми діями порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 годині 00 хвилин 16.05.2025 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно пояснень зазначених в протоколі ОСОБА_1 зазначив: «відмовляюсь від проходження ВЛК за станом здоров`я, за повістками не зявлявся оскільки не знав про них».

До протоколу додано Витяг з АІТС «Оберіг», повістка № 100525/01, карта направлення, акт відмови, акт про вручення карти, копія повістки.

Другий примірник протоколу від 10.05.2025 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримав 10.05.2025, про що міститься його особистий підпис в протоколі.

На підставі вказаного протоколу 10.05.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_10 прийняв постанову № 480, в якій зазначено, що розглянувши відповідно до ст.235 КУпАП матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 установив, що 16.05.2025 року об 11 годині 00 хвилинза установлене адміністративне правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене ОСОБА_1 , а саме: відмова від проходження медичного огляду та лікування, згідно рішення ВКЛ ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своїми діями порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Дане правопорушення вчинене в особливий період, відповідальність передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Інформація про притягнення до адміністративного стягнення протягом року відсутня. Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, відсутні. Матеріальна шкода внаслідок скоєного адміністративного правопорушення не заподіяна. Потерпілих немає.

Зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП до правопорушника доведено. Права роз`яснено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн. Копія постанови позивачу направлена поштою вих. №5/6153 від 19.05.2025 року.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Висновки суду.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборіі застосуваннінорми правадо спірнихправовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно до ст. 284 КУпАП одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів.

Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Враховуючи те, що починаючи з 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX триває оголошене проведення загальної мобілізації, тому суд констатує, що спірні правовідносини відбулись під час дії особливого періоду.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII, мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови від 02.11.2024).

Вказаний Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з підпунктом 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

За приписами пункту 34 Порядку №560, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Згідно з п. 40, 47 Порядку № 560, під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Отже, обов`язковою умовою дляпритягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною третьоюстатті 210-1 КУпАПза порушення вимогстатті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію`є встановлення факту належного оповіщення про виклик до ТЦК з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

При розгляді письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем, відповідно до вимог пункту 81 Порядку, здійснив дії, направлені на вручення військовозобов`язаному ОСОБА_1 повістки для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Водночас позивач відмовився від отримання такої повістки, про що посадові особи відповідача у встановленому законом порядку склали відповідний акт. Даний факт підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з відомостями наявної у матеріалах справи повістки, позивачу для вказаного необхідно було з`явитися ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12.00 год. 10.05.2025 року для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Водночас, зміст наявного у матеріалах справи акта відмови від отримання повістки від 10.05.2025, свідчить, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Текст повістки на 12 годин 00 хвилин 10.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доведено (озвучено) ОСОБА_1 о 12 годині 00 хвилин 10.05.2025. Оповіщення здійснювали стрілець взводу охорони ОСОБА_4 , стрілець взводу охорони ОСОБА_5 .

Докази, які спростовують вказане чи свідчать про зворотнє у матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах виконав вимоги чиного законодавства щодо виклику позивача до ТЦК з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Обставини здійснення відповідачем дій щодо вручення позивачу повістки та відмови останнього від її отримання доведено відповідачем та підтверджується наявними у справі доказами.

За таких обставин суд вважає безпідставними заперечення позивача та його представника, оскільки вони суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженогоНаказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Також, за визначенням, наведеним у пункті 1.2 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертизаце, зокрема: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ.

Наведені норми кореспондуються з приписами пункту 3.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402.

Медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період врегульований главою 3 розділу ІІ Положення №402.

Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Згідно з пунктом 3.2 розділу ІІ Положення №402, повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Пунктом 3.8 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.

Постанова ВЛК ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби, прийнята в облікових цілях в мирний час, дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду.

Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.

Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.

Інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії (додаток 4 до цього Положення) у трьох примірниках.

Згідно з пунктом 3.10 розділу ІІ Положення №402, у воєнний час та під час мобілізації, на особливий період відстрочка від призову за станом здоров`я надається військовозобов`язаному на строк від 1 до 6 місяців залежно від захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) та прогнозованої тривалості лікування. Після закінчення відстрочки військовозобов`язані оглядаються для вирішення питання про придатність до військової служби.

При розгляді справи судом було встановлено, що у присутності свідків позивач відмовився від підпису про отримання направлення на ВЛК та картки обстеження та медичного огляду, про що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 склали відповідний акт.

За цих обставин суд констатує, що направлення ОСОБА_1 на медичний огляд відбулось відповідно до процедури, визначеної Порядком №560, що спростовує протилежні доводи позивача.

Крім цього, суд вважає безпідставними доводи представника позивача що із-за великої кількості документів які позивач підписував він не міг детально ознайомитися з їх змістом та без надання копій, що позбавляє позивача підтвердити про ознайомлення його з адміністративною справою. Даний факт не ґрунтується на жодних доказах.

Отже, у зв`язку з відмовою позивача від проходження медичного огляду, його дії відповідач кваліфікував як порушення вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період) та склав стосовно позивача протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

За таких обставин суд вважає про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки наявні у матеріалах справи докази безальтернативно свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, визначеного вказаною правовою нормою.

З огляду на вказане суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача за фактом того, що він відмовився від проходження медичного огляду згідно зі ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На підставі наявних матеріалів у справі доведено правомірність дій відповідача щодо здійснення процедури оповіщення позивача про місце, день та час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього і, будучи обізнаним про ці обставини, позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом щодо участі у її розгляді.

Неявка позивача, належно повідомленого про місце, день та час розгляду справи, не перешкоджала відповідачу розглянути справу про адміністративне правопорушення у відсутності позивача.

Згідно ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За принципами, що декларує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других.

Разом з тим, під час розгляду даної справи суд не встановив порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного, позивач не довів та матеріалами справи не підтверджено факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та не надав докази в обґрунтуванні своїх заперечень.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, суд також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позову про її скасування із закриттям справи як похідних позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлено пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та становить 17,00 гривень.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що до позивача застосовне стягнення у максимальному розмірі 25500,00 грн.

Однак, при дослідженні письмових матеріалів, судом встановлено, що постанова, яка є предметом розгляду не містить відомостей про обґрунтування на підставі яких доказів, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач, з урахуванням відповідності характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та інших обставин, дійшов висновку про застосування максимального розміру стягнення та наявності підстав для його застосування.

Згідно з Конституцією України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61).

Реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (пункт 4 мотивувальної частиниРішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

З огляду на вказане Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставістатті 210-1 КУпАПмає виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Якщо під час розгляду справи обставини, що обтяжують відповідальність, й інші значущі обставини не встановлені, накладення уповноваженим органом на особу адміністративне стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.

У постанові, що оскаржується та є предметом судового контролю в цій справі, суд встановив відсутність мотивування застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у максимальному розмірі, а також не враховано відсутність обтяжуючих обставин.

За таких обставин суд дійшов висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 як суб`єкт накладання адміністративного стягнення застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема змінити західстягнення вмежах,передбачених нормативнимактом провідповідальність заадміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, керуючись пунктом 3 частини першоїстатті 293 КУпАП, пунктом 4 частини четвертої статті 286 КАС, вважає наявними правові підстави для зміни заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

При цьому суд дійшов висновку про те, що штраф у розмірі 17000,00 грн, що є мінімальним можливим відповідно до санкції частини третьоїстатті 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності.

Згідно з правовим висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на результат вирішення справи, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 9, 73-79, 90, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.

Змінити захід стягнення, застосований до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 480 від 10.05.2025, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення було проголошено 30 березня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер: НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Головуючий суддя Г.В.Соловей