Справа № 600/274/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/274/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Захарчук Іван Вікторович до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення- рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з такими позовними вимогами:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6-2406-UA0059595 від 07.06.2024, винесене Головним управлінням Державної податкової служби України у Чернівецькій області;

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2412-UA0059595 від 30.10.2024, винесене Головним управлінням Державної податкової служби України у Чернівецькій області.

В обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач посилався на те, що із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується, вважає їх незаконними, протиправними. Так, податкове повідомлення-рішення №6-2406-UA0059595 прийняте в результаті ігнорування контролюючим органом факту реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця (який є платником єдиного податку), а ППР №0-2412-UA0059595 всупереч положень п.п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України та п. 266.7.2 ст. 266 Податкового кодексу України в результаті безпідставного нарахування податку на нерухоме майно (відмінного від земельної ділянки) за нежитлові приміщення які не є об`єктом оподаткування із порушенням строку винесення ППР.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач, не погоджуючись із поданим позовом, подав до суду відзив, в якому вказував, що у позивача в 2024 році перебували у власності земельні ділянки для комерційного призначення. З наявних реєстраційних даних та поданої позивачем податкової звітності не вбачається інформації про реєстрації книги обліку доходів і витрат чи реєстратора розрахункових операцій, які підтверджували би факт отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності. Також одним із видів підприємницької діяльності позивача у 2024 році було надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що не дає йому права на отримання пільги зі сплати згідно статті 297 Податкового кодексу України.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав про необґрунтованість доводів відзиву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30.09.2021, основний вид діяльності згідно коду КВЕД 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів. Іншими видами економічної діяльності позивача є: 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №16903 від 16.06.2022 ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи з 01.08.2021.

Згідно з повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП, яка є Додатком 10 до Порядку обліку платників податків і зборів (пункт 7.2), яке позивач подавав до Головного управління ДПС у Чернівецькій області 07.11.2022, серед об`єктів оподаткування у позивача значиться: земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0161, офіс, цехи та склади, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.02.2024 №367424836 встановлено, що позивач є власником:

- земельної ділянки площею 1,5454 га, кадастровий номер :01:002:0161, на підставі договору дарування нежитлових будівель та споруд та земельної ділянки №6522 від 25 жовтня 2022 року, виданого та посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В.

- нерухомого майна на вказаній вище земельній ділянці, а саме об`єктів нежитлових будівель та споруд (об`єктів житлової нерухомості) за адресою АДРЕСА_2 : адмінбудівля літ. "А" загальною площею 283,50 кв.м, виробничий цех літ. "Б" загальною площею 1255,50 кв. м, сушильно-фарбувальний цех літ. "В" загальною площею 566,10 кв. м, збиральний цех літ. "Г" загальною площею 2308,30 кв. м, також склади літ. "Д, Е, Ж, З", навіс. літ. "И", пожежний резервуар №1, колодязь №2, вигрібна яма №3, огорожа №4-7.

07.06.2024 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 6-2406-UA0059595 від 07.06.2024, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за податковий період 2024 року на суму 149321,40 грн.

30.10.2024 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2412-UA0059595, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (тип об`єкта нежитлова будівля), за податковий період 2023 року на суму 29569,78 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № 6-2406-UA0059595 від 07.06.2024, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік на суму 149321,40 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Особливості оподаткування платою за землю та порядок його сплати встановлений статтями 284-287 ПК України.

Так, відповідно до пункту 284.1 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Нові зміни до рішень щодо наданих пільг зі сплати земельного податку надаються відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно зі статтею 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Підставою для нарахування земельного податку є: дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підпункти "а", "б" пункту 286.1 статті 286 ПК України).

Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (абзац перший пункту 286.5 статті 286 ПК України).

Водночас підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України передбачено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Судом встановлено, що починаючи з 01.08.2021 позивач є платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку №16903 від 16.06.2022.

Відомостей щодо переходу позивача зі спрощеної на загальну систему оподаткування станом на день прийняття податкового повідомлення-рішення №6-2406-UA0059595 від 07.06.2024 матеріали справи не містять. Не надано таких відповідачем і до відзиву на позов.

Таким чином, оскільки станом на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 6-2406-UA0059595 від 07.06.2024 позивач був платником єдиного податку 2 групи та використовував указану вище земельну ділянку для провадження господарської діяльності, та, зважаючи на положення підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, він звільнений від сплати земельного податку.

Винятком з положень законодавства про звільнення платників єдиного податку першої-третьої груп від сплати земельного податку є провадження ними діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування. Тобто, законодавець вказує на наявність обов`язку зі сплати земельного податку, якщо земельна ділянка чи розташована на ній нерухомість передана в оренду (найм), позичку чи користування третім особам і провадження певного виду діяльності нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, яка є предметом оренди (позички, користування) та є об`єктом нарахування земельного податку.

Водночас ні зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ні зі змісту відзиву не вбачається того, що земельна ділянка, відносно якої й було винесене рішення № 6-2406-UA0059595 від 07.06.2024, була передана в оренду (користування) третім особам.

Відповідачем не надано до суду належних доказів того, що за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №6-2406-UA0059595 від 07.06.2024 у податковий період 2024 року діяльність позивача була безпосередньо пов`язана із здійсненням ним діяльності з надання земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0161 чи розташованих на ній об`єктів нерухомості в оренду (найм), позичку чи інше право користування третім особам.

При цьому, сам по собі факт можливості провадження позивачем такого виду економічної діяльності як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20) не може слугувати підставою для нарахування земельного податку, оскільки такий вид діяльності позивача не є основним, а докази щодо здійснення такого впродовж 2024 року в матеріалах справи відсутні.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на відсутність у реєстраційних даних та поданій позивачем звітності інформації про реєстрацію книг обліку доходів і витрат (КОРО) чи реєстратора розрахункових операцій (РРО), то такі, на переконання на суду, не є безпосередньо пов`язаними із порядком нарахування земельного податку. Суд зауважує, що підстави нарахування земельного податку визначені пунктом 286.1 статті 286 ПК України, і такими не є наявність чи відсутність інформації про найманих осіб та реєстрації книг обліку доходів і витрат (КОРО) чи реєстратора розрахункових операцій (РРО).

Доводи відзиву про відсутність доходів у позивача від здійснення підприємницької діяльності через відсутність факту реєстрації книги обліку доходів і витрат (КОРО) чи реєстратора розрахункових операцій (РРО) також є безпідставними, оскільки, як встановлено пунктом 296.1 статті 296 ПК України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів. Тобто, позивач позбавлений обов`язку вести облік своїх доходів і витрат за типовою формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Натомість він може вести такий облік у довільній формі, не реєструючи в податковому органі книгу обліку доходів і витрат. Вказане, відповідно, не може слугувати і підставою для висновку податкового органу про відсутність доходу у позивача.

Між тим, з доданої до відзиву податкової декларації позивача як платника єдиного податку від 11 січня 2024 року вбачається, що ФОП ОСОБА_1 за 2024 рік задекларував дохід від здійснення підприємницької діяльності у сумі 2632294,50 грн, що суперечать доводам відзиву в указаній вище частині.

Відсутність відомостей про реєстрацію позивачем реєстратора розрахункових операцій (РРО) також не свідчать про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, як зазначалось вище, вказане не має відношення до процедури нарахування земельного податку, і крім цього відповідачем у ході судового розгляду цієї справи не спростовано доводів позивача про відсутність у нього обов`язку застосовувати реєстратор розрахункових операцій через здійснення ним розрахунків у безготівковій формі, що передбачено пунктом 12 статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Крім цього суд звертає увагу і на те, що зазначення відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від № 6-2406-UA0059595 від 07.06.2024 типу об`єкта нерухомості "(03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (МАФи, кіоски, павільйони)", відносно якого і було нараховане спірне грошове зобов`язання, не відповідає дійсному цільовому призначенню належної на праві власності позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0161.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.01.2025 №НВ-025 цільовим призначенням указаної вище земельної ділянки є 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність податкового повідомлення рішення №6-2406-UA0059595 від 07.06.2024 , а тому таке підлягає скасуванню.

Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-2412-UA0059595 від 30.10.2024, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Водночас підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

Судом встановлено, що належні позивачу на праві власності об`єкти нежитлових будівель та споруд (об`єктів житлової нерухомості) за адресою: Чернівецька область, Чернівецький район, смт Лужани, вул. Гагаріна, буд. 38-А: адмінбудівля літ. "А" загальною площею 283,50 кв.м, виробничий цех літ. "Б" загальною площею 1255,50 кв. м, сушильно-фарбувальний цех літ. "В" загальною площею 566,10 кв. м, збиральний цех літ. "Г" загальною площею 2308,30 кв. м, також склади літ. "Д, Е, Ж, З", навіс. літ. "И" відносяться до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 (група Промислові будівлі).

Крім того суд вертає увагу на те, що належні позивачу на праві власності об`єкти нежитлових будівель та споруд (об`єктів житлової нерухомості) за адресою: Чернівецька область, Чернівецький район, смт Лужани, вул. Гагаріна, буд. 38-А: адмінбудівля літ. "А" загальною площею 283,50 кв.м, виробничий цех літ. "Б" загальною площею 1255,50 кв. м, сушильно-фарбувальний цех літ. "В" загальною площею 566,10 кв. м, збиральний цех літ. "Г" загальною площею 2308,30 кв. м, також склади літ. "Д, Е, Ж, З", навіс. літ. "И", пожежний резервуар №1, колодязь №2, вигрібна яма №3, огорожа №4-7 - використовуються ним для здійснення господарської діяльності згідно КВЕД 16.23. Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів. Вказаний вид економічної діяльності відноситься до секції "С" КВЕД ДК 009:2010.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що використання позивачем указаних нежитлових приміщень у своїй господарській діяльності підтверджується, зокрема, Повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП, яка є Додатком 10 до Порядку обліку платників податків і зборів (пункт 7.2), яке позивач подавав до Головного управління ДПС у Чернівецькій області 07.11.2022. Так, серед об`єктів оподаткування у ОСОБА_1 значиться: земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0161, офіс, цехи та склади, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Також суд зауважує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30.10.2024 №0-2412-UA0059595 прийнято відповідачем та надіслане позивачу поза межами строків, встановлених пунктом 266.7.2 статті 266 ПК України (вказане податкове повідомлення-рішення прийнято за податковий період 2023 року, тобто граничним терміном складання і надсилання такого рішення було 1 липня 2024 року (рік, що настав за базовим податковим (звітним) періодом (роком)).

Вказане додатково свідчить про порушення відповідачем процедури прийняття указаного вище рішення, а відтак, вказує про наявність правових підстав для його скасування.

Аналогічної позиції притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається із постанови від 13.08.2024 у справі №600/925/24-а

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми від 30.10.2024 №0-2412-UA0059595 є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення адміністративного позову, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) в сумі 2704,41 грн, сплачені згідно квитанції №3566-0603-5155-8884 від 22.01.2025.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від №6-2406-UA0059595 від 07.06.2024.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від №0-2412-UA0059595 від 30.10.2024.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 2704,41 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

представник позивача - Захарчук Іван Вікторович (смт. Лужани, Чернівецький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58006, ).

Суддя В.О. Григораш