Справа № 320/62403/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 березня 2026 року м. Київ Справа № 320/62403/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., отримавши та розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві , в якому просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф17985-17У від 10.05.2019 на суму 21 030,90 грн, винесену відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

2. Зобов?язати Головне управління ДПС у м. Києві внести зміни до відомостей інтегрованої картки платника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) шляхом виключення нарахованої суми заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування єдиного внеску) в розмірі 21 030,90 гривень.

3. Зобов?язати Головне управління ДПС у м. Києві зняти з податкового обліку, як фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця по єдиному внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до ухвали від 02.02.2026 для усунення недоліків позовної заяви позивачеві потрібно подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з доказами на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві реалізувати своє право на звернення до суду протягом визначеного процесуального строку звернення та надати квитанцію про сплату судового збору за звернення до суду із адміністративним позовом.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та клопотання про поновлення строк звернення до суду, в якій зазначено, що позивачка не була вчасно повідомлена про існування Вимоги ГУ ДПС у м. Києві № Ф17985-17У від 10.05.2019, жодних документів або повідомлень про її складення чи направлення ОСОБА_1 не отримувала, про наявність вимоги їй стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у квітні 2023 року. Звернувшись за професійною правничою допомогою до адвоката, було подано до суду позов з оскарженням спірної вимоги, позовну заяву було повернуто позивачу. Протягом двох років позивачка очікувала результатів судового розгляду та лише 01.12.2025 дізналась, що первинно подану позовну заяву було повернуто без розгляду ще 09.10.2023. Вважає, що строк звернення фактично не пропущено, оскільки підставою та предметом позову є триваюче порушення податкового органу. Посилається на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 990/29/22, від 23.09.2025 у справі 380/6826/25 та практику ЄСПЛ.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.121 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що спірна у даній справі Вимога Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф17985-17У від 10.05.2019 оскаржувалась позивачкою в адміністративному порядку, останньою подано скаргу 05.05.2023 та отримано рішення ДПС України від 19.05.2023 про розгляд скарги з в/н № НОМЕР_2 , у задоволенні якої було відмовлено у зв`язку із пропуском строку оскарження. 05.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування вимоги та зобов`язання вчинити дії (справа № 320/33034/23) та два роки позивачка мала сподівання, що справа розглядається судом. Однак позовну заяву було повернуто позивачці 09.10.2023 у зв`язку із відсутністю підпису представника позивача на позовній заяві.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під оцінку поважності пропуску строку звернення до суду мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №813/3756/17, відповідно до якої встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Європейський суд) від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Поряд із цим, ЄСПЛ звертав увагу на те, що "застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007)".

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2023 р. по справі № 380/14985/21 дійшов також наступного висновку: «поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з позовом.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Позивачка протягом тривалого періоду, що становить близько двох років, не вчиняла жодних дій, спрямованих на з`ясування стану розгляду своєї позовної заяви, не цікавилася перебігом відповідних правовідносин, не здійснювала належного моніторингу інформації щодо наявності та руху оскаржуваного висновку, а також не вживала заходів для своєчасного захисту своїх прав.

Суддя зазначає, що така тривала бездіяльність свідчить про очевидну недобросовісність у реалізації процесуальних прав та відсутність мінімально необхідної процесуальної обачності, яка об`єктивно вимагалася від особи за даних обставин. Обставини, на які посилається позивачка, фактично зводяться до її власної пасивної поведінки та повністю залежали від її волевиявлення, у зв`язку з чим не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Суд дійшов висновку, що позивачка не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 248, 259, 294 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Войтович І. І.