Справа № 300/8067/25
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2026 р. справа № 300/8067/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Куций Олександр Степанович, до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Куций Олександр Степанович (надалі по тексту також - представник позивача), 06.11.2025 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі по тексту також - відповідач), за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення за №42 від 19.05.2025 про відмову у зарахуванні стажу, призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати до стажу період роботи з 04.01.2001 по 30.11.2001, з 18.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010, та призначити пенсію з 19.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №42 від 19.05.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, оскільки у позивачки відсутній страховий стаж. До страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності, у зв`язку із відсутність інформації про сплату страхових внесків, та період роботи з 04.01.2001 по 30.11.2001 у підприємця ОСОБА_2 . На думку представника вказане рішення є протиправним, адже періоди впровадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховується до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених податків. Представник стверджує, що пенсійному органу було надані всі документи, які свідчать про відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органом, що свідчить про те, що позивачка здійснювала сплату усіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Також звернено увагу, що період робот позивачки підтверджено трудовою угодою та патентами.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 11.11.2025 витребувано у Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області додаткові письмові докази.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання пояснень. Представник зазначає, що за результатами розгляду заяви позивачки та доданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було прийнято рішення від 19.05.2025 №42 про відмову у призначенні пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період провадження підприємницької діяльності за довідкою ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.02.2025 №308/05-16 з 18.01.2002 по 31.12.2003, оскільки в довідці відсутня інформація про сплату страхових внесків. Представник третьої особи стверджує, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Також зазначено, що відповідно до довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.02.2025 №308/05-16 ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України в області з 18.01.2002. за період з 18.01.2002 по 31.12.2003 перебувала на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок). Крім того, відомості про період роботи з 04.01.2001 по 30.11.2001 у трудовій книжці заявниці відсутній, а в трудовій угоді від 04.01.2001 не вказано дату припинення угоди. За період з 01.01.2009 по 30.04.2009, з 01.06.2009 по 31.08.2009, з 01.10.2009 по 30.11.2009, з 01.04.2010 по 30.04.2010 відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку, тому вказані періоди не зараховані до страхового стажу ОСОБА_1

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правом подання відзиву на позовну заяву не скористалося.

Ухвалу від 11.11.2025 відповідачем отримано 12.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.38).

Згідно з частиною 6статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає, що відповідача повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, тому дана справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив таке.

ОСОБА_1 19.03.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки було направлено для розгляду у Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №42 від 19.05.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обґрунтовуючи дану відмову відсутністю у позивачки необхідного страхового стажу. Із даної відмови вбачається, що позивачці до страхового стажу не було зараховано період провадження підприємницької діяльності за довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.02.2025 №308/05-16 з 18.01.2022 по 31.12.2003, оскільки в довідці відсутня інформація про сплату страхових внесків (а.с.104-105).

Позивачка не погоджуючись з даною відмовою відповідача звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. (частина третя статті 24 Закону №1058-IV)

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків;

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (частина третя статті 20 Законом №1058-IV).

Для зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 18.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2009 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010 позивачкою надано копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 29.12.2001, довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №17 від 06.02.2012, довідки Управління ПФУ в Надвірнянському районі Івано-Франківської області №55 від 17.02.2012, довідки ДПІ в Надвірнянському районі №376/10-29 від 24.01.2012, довідки ГУ ДПС в Івано-Франківській області №3035/6/09-19-24-11-06 від 05.03.2025.

Так, згідно із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 29.12.2001 (а.с. 9).

Відповідно до довідки ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 05.03.2025 №3035/6/09-19-24-11-06 від 05.03.2025 ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку у статусі фізичної особи-підприємця з 29.12.2001 по 21.03.2012 (а.с.26-27).

Зі змісту довідки Управління ПФУ в Надвірнянському районі Івано-Франківської області від 06.02.2012 №17 видно, що пенсійним органом було проведено позапланову перевірку щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахування та сплатою яких покладено на Пенсійний фонду України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2009 по 05.02.2012. За результатами перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 взято на облік 18.01.2002 в Управління Пенсійного фонду України в Надвірянському районі, реєстраційний №09.11-3942.Протягом періоду, що перевірявся, платник перебував на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок). За 2009 рік ОСОБА_1 належило до сплати 416,66 грн, а за 2010 рік 627,24 грн, дані платежі нею було сплачено. Вказано, що підприємець не має заборгованості до управління Пенсійного фонду (а.с.23-24).

Крім того, відповідно до довідки Управління ПФУ в Надвірнянському районі Івано-Франківської області від 17.02.2012 №55 ОСОБА_1 станом на 17.02.2012 заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не має (а.с.25).

Також у позивачки станом на дату припинення підприємницької діяльності відсутня заборгованість по податках, зборах (обов`язкових платежах), про що свідчить довідка ДПІ в Надвірнянському районі від 24.01.2012 №376/10-29 (а.с.25).

Порядок застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності в період провадження підприємницької діяльності позивачем був передбачений Указом Президента України №746/99 від 28.06.1999 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва". (далі - Указ №746/99)

За положеннями статті 2 Указу №746/99 ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлювалася місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Пунктом 6 Указу №746/99 (чинного до 01.01.2012) передбачалось, що суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 18.01.2002 по 31.12.2010 рік позивачка сплачувала у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України №746/99 від 28.06.1999 із змінами та доповненнями.

Суд зауважує, що сам факт ненадходження в повній мірі відрахувань на сплати єдиного внеску від розмежування єдиного податку за спірний період, за відсутності вини платника, не є підставою для відмови у зарахуванні позивачці стажу роботи за вказаний період. Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання державним органом своїх функцій.

Як зазначалося судом вище, згідно з довідкою №17 від 06.02.2012 у позивачки немає заборгованості до управління Пенсійного фонду, зокрема за період 2009 рік, 2010 рік внески які належило до сплати, ОСОБА_1 було сплачено (а.с.23-24).

Вказане підтверджує сплату позивачкою всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому спірні періоди провадження підприємницької діяльності відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивачки за платежами до Пенсійного фонду України

При цьому суд враховує, що відповідно до форми РС-право позивачці частково враховано періоди здійснення підприємницької діяльності, зокрема з 01.05.2009 по 31.05.2009, 01.09.2009 по 30.09.2009, 01.12.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.03.2010, з 01.05.2010 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 30.06.2010,з 01.10.2010 по 30.11.2010.

За наведеного слідує, що до страхового стажу підлягають зарахуванню періоди здійснення підприємницької діяльності з 18.01.2002 по 31.12.2003, 01.01.2009 по 30.04.2009, 01.06.2009 по 31.08.2009, 01.10.2009 по 30.11.2009, з 01.04.2010 по 30.04.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010.

Щодо наявності підстав зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 04.01.2001 по 30.11.2001, суд враховує таке.

У свою чергу, до матеріалів справи долучена копія трудової угоди від 04.01.2001, укладена між позивачкою (виконавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (замовник), з відміткою Надвірнянського районного центру зайнятості від цієї ж дати. Крім того угода зареєстрована в ДПІ, реєстраційний №633 від 12.01.2001 (а.с.11).

Умовами трудової угоди від 04.01.2001 визначено, що замовник доручає, а виконавець виконує наступний обсяг робіт: торгівля на ринку промтоварами. Угода складена в двох примірниках і діє до розірвання договору.

Крім того, у матеріалах справах є патенти № НОМЕР_1 від 12.01.2001, №225757 від 02.02.2001, №225874 від 01.03.2001, №225982 від 30.03.2001, №230095 від 01.08.2001, №230556 від 02.11.2001, №230702 від 04.12.2001, відповідно до яких ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність (торгівля промтоварами). У зазначених патентах вказано, що ОСОБА_1 , як працездатна особа брала участь у здійснені діяльності (а.с.12-18).

Відтак, суд виснує, що період роботи ОСОБА_1 з 04.01.2001 по 30.11.2001 у підприємця ОСОБА_2 підтверджено належними та допустимими доказами, а відтак жодних підстав для неврахування цього періоду до загального страхового стажу позивача в органу Пенсійного фонду не було.

При цьому, суд враховує, що до страхового стажу позивачки враховано період роботи з 17.07.1996 по 22.01.2001 (а.с.8-9).

Відповідно до страхового стажу позивачки підлягає зарахуванню період роботи у підприємця ОСОБА_2 з 23.01.2001 по 30.11.2001.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.05.2025 №42 слід визнати протиправним та скасувати.

Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Разом з тим, суд зауважує таке.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивачки повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.03.2025 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, даний позов підлягає частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (80%), понесення яких підтверджується квитанцією від 03.11.2025, яка міститься серед матеріалів справи.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 19.05.2025 №42 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 23.01.2001 по 30.11.2001, періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 18.01.2002 по 31.12.2003, 01.01.2009 по 30.04.2009, 01.06.2009 по 31.08.2009, 01.10.2009 по 30.11.2009, з 01.04.2010 по 30.04.2010, з 01.07.2010 по 30.09.2010, з 01.12.2010 по 31.12.2010 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 19.03.2025 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гомельчук С.В.