Справа № 160/36466/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю.
23.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 23.12.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період знаходження на інвалідності, яка отримана внаслідок нещасного випадку на виробництві з 09.07.2007 року по 17.07. 2025 року до пільгового стажу роботи по Списку №1 (підземні) за професією «гірник очисного забою з повним робочим днем під землею» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №1 (підземні Постанова № 202) періоди роботи з 05.02.2001 року по 14.03.2001 року, з 17.09.2001 року по 12.12.2001 року, з 16.06.2001 року по 29.06.2001 року, з 02.07.2001 року по 15.07.2001 року, з 24.02.2002 року по 19.08.2002 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114, в розмірі визначеному ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою від 17.07.2025 року.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності від нещасного випадку, що стався на виробництві з 18.09.2007 року та по теперішній час.
Позивач має стаж пільгової роботи по Списку №1 (підземні) понад 25 років. Первинно внаслідок травмування позивача визнано особою з інвалідністю та встановлено 3-ю групу інвалідності з 09.07.2007р.
Відповідно до розрахунку стажу, що є в особистому кабінеті позивача на порталі Пенсійного фонду України, вбачається щодо стажу пільгової роботи по списку № 1 (підземні Постанова №202) за професією «гірничий очисного забою з повним робочим днем під землею» не зараховано період перебування на інвалідності.
Так, 17.07.2025 року позивач звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії перехід на інший вид пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.07.2025 року №00 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи.

З тексту спірного рішення від 25.07.2025 року №00 убачається наступне. Відділом перерахунків пенсій №5 (віддалене робоче місце м. П`ятихатки) управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву від 17.07.2025 №5698, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо переведення на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України (постанова КМУ №202 від 31.03.1994), мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років. На підставі поданих документів до вищезазначеної заяви та електронної пенсійної справи, виконано розрахунок пільгового стажу, який становить 19 років 9 місяців 11 днів. Отже, прийнято рішення частково відмовити в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 17.07.2025, а саме в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж. Відповідно абзацу першому частини першої статті 105 Закону 1058-ІV застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.

Вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до ч.3 ст. 114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зі змінами внесеними Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року №345-VI, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Таким чином, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням як до, так і після 1 січня 2004 року зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

На підтвердження загального та пільгового стажу до Пенсійного фонду позивачем надані трудова книжка та довідки, які уточнюють пільговий характер роботи.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_2 та довідок, які уточнюють пільговий характер роботи № 162 від 11.03.2022р. та № 1-4/445 від 11.03.2022р., позивач працював на різних посадах «Шахта Самарська», шахта «Павлоградська» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», які дають право на пільгове пенсійне забезпечення з 22.03.1999 року по 17.08.2007 року.

Внаслідок отримання трудового каліцтва, під час виконання роботи на посаді «гірника очисного забою» (посада атестована по списку № 1 розділ 1, підрозділ 1, позиція 1.1.а.)

Доказ роботи позивача на посаді з повним робочим днем в шахті є трудова книжка та довідка № 162 від 11.03.2022р. та № 1-4/445 від 11.03.2022р.

Доказом отримання позивача трудового каліцтва є акт по формі Н1 № 16 від 30.04.2007р. Нещасний випадок стався 30.04.2007р.

З 09.07.2007 року позивача визнано інвалідом 3-ї групи.

17.08.2007 року позивач був звільнений з роботи за станом здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України (запис № 11 трудової книжки).

Відповідно до довідки серії ДНА-02 № 017998 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивача було визнано інвалідом 3 групи та призначено пенсію по інвалідності від нещасного випадку на виробництві.

З 09.07.2007 року по 17.07.2025 року (день звернення за пенсією за віком) позивач знаходився на інвалідності та отримував пенсію по інвалідності в розмірі 50% від пенсії за віком.

Відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_3 , позивач продовжував працювати в період перебування на інвалідності з 19.10.2020р. по 06.06.2025р., набув страхового стажу понад 24 місяці. На інвалідності позивач перебував більш ніж18 років.

Щодо відмови зарахувати період знаходження на інвалідності до стажу роботи за професією.

Відповідно до даних протоколу призначення пенсії по інвалідності від 25.07.2025р. (після проведеного перерахунку пенсії по інвалідності) вбачається, що відповідач не зарахував період перебування на інвалідності з 09.07.2007р. по 17.07.2025р. до страхового та пільгового стажу роботи по списку № 1 (підземні).

На думку суду, дана позиція ПФУ не відповідає нормам діючого законодавства та протирічить ним.

Так, інвалідність, яку позивач отримав від професійного захворювання, не дало йому можливості фактично відпрацювати на підземних роботах в шахті, та отримати необхідний стаж.

Тому, суд вважає, що в силу ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про охорону праці» слід зарахувати час перебування на інвалідності до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ч.2. ст.24 Закону №1058-IV визначено наступне: час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Ст.9 ЗУ «Про охорону праці» передбачає наступне: час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Суд звертає увагу, що будь-яких обмежень, умов та вимог щодо застосування цієї норми, закони не містять. Таке зарахування періоду перебування на інвалідності до пільгового стажу роботи за спеціальністю в пільговому розмірі не залежить від того, працювала чи ні, особа з інвалідністю в цей час.

Ст. 45 Закону №1058-IV визначено: ккщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Щодо не зарахування до пільгового стажу роботи по списку № 1 (підземні Постанова №202) періодів навчання та роботи з 05.02.2001р. по 19.08.2002р.

Відповідно до розрахунку стажу, що є додатком до протоколу призначення пенсії від 25.05.2025р., вбачається, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи по Списку №1 періоди навчання за професією з 05 лютого 2001р. по 14.03.2001р. навчання на курсах в УКК за професією «гірник очисного забою» та з 17.09.2001р. по 12.12.2001р. - курси УКК за професією «гірничий електрослюсар підземний».

ДТЄК «Павлоградвугілля» підприємство вугільної промисловості, є підприємством підвищеної безпеки. Роботи виконуються в шкідливих та небезпечних умовах. При працевлаштування, або переведенні на посаду, яка потребує навчання, підприємство направляє на курси з відривом від виробництва за професією що набувається, з оплатою 100% тарифної ставки. Навчання відбувається в структурному підрозділі роботодавця, під роботи за трудовим договором.

З 05 лютого 2001р. по 14.03.2001р., та з 17.09.2001р. по 12.12.2001р. позивач був направлений та проходив курси в УКК за професією « гірник очисного забою», та виробничу практику. В період навчання отримував оплату 100% тарифної ставки за попереднім місцем роботи.

Довідка про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1-4/445 від 11.03.2022р. підтверджує інформацію періоду проходження навчання та курсах та період проходження виробничої практики при повній оплаті праці. Записи про проходження навчання до трудової книжки не внесені.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Ст.17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Ст. 18 вказаного Закону визначено типи професійно-технічних навчальних закладів, зокрема, до професійно-технічних навчальних закладів належить навчально-курсовий комбінат.

Позивач проходив навчання та працював фахом, а присвоєна кваліфікація є роботою за набутою професією в розумінні ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», тому відповідач неправомірно не зарахував до пільгового стажу роботи за професію «прохідник» підземний вищезазначені періоди навчання в УКК з 11.01.2010р. по 26.03.2010р.

Суд вважає, що відповідач під час розгляду наданих позивачем документів, поверхнево їх розглядав та не надав їм належної оцінки. Період роботи з 24.02.2002р. по 19.08.2002р. відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи по списку № 1 (підземні).

Відповідно до запису №3 в трудовій книжці НОМЕР_2 з 15.05.1999р. по 03.03.2002р. позивач працював на посаді «гірника підземного та виконував роботи повний робочий день під землею». В цей час умови праці не змінювались.

Відповідно до запису №4 трудової книжки позивач переведений з 04.03.2002р. на посаду «електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті» та працював по 19.08.2002р.

Доказом роботи позивача є трудова книжка, довідка що підтверджує пільговий характер роботи №1-4/445 від 11.03.2022р., відомості з реєстру застрахованих осіб, розділ «спеціальний стаж» код звітності ЗП3013А1.

ЗП3013А1- Працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Відповідач не зараховував до пільгового стажу роботи по Списку № 1 періоди протягом яких позивач перебував в трудових відносинах з підприємством, та перебував за станом здоров`я з 16.06.2001р. по 29.06.2001р. та з 02.07.2001р. по 15.07.2001р. на легкій праці. В цей час позивач отримав травмування, не важкої тяжкості перебував на лікарняному та за рекомендацією лікарів переведений на легку працю. Працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку згідно із ст. 170 КЗпП України. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Інформація про переведення на легшу роботу протягом двох тижнів в червні та двох тижнів в липні 2002р. не внесено до трудової книжки.

Відповідно до запису № 3-4 з 15.05.1999 року по 04.03.2002р. позивач працював на посаді гірничий підземний з повним робочим днем в шахті. Відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб, розділ «спеціальний стаж» код звітності ЗП3013А1.

Отже, підлягають зарахуванню, періоди навчання та роботи з 05 лютого 2001р. по 14.03.2001р., з 17.09.2001р. по 12.12.2001р.,з 16.06.2001р. по 29.06.2001р., з 02.07.2001р. по 15.07.2001р., з 24.02.2002р. по 19.08.2002р. до пільгового стажу роботи по Списку №1 (підземні Постанова №202).

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.07.2025 року №00 щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності вперше на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 за заявою від 17.07.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Та як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період знаходження на інвалідності, яка отримана внаслідок нещасного випадку на виробництві з 09.07.2007 року по 17.07. 2025 року до пільгового стажу роботи по Списку № 1 (підземні) за професією «гірник очисного забою з повним робочим днем під землею» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 1 (підземні Постанова № 202) періоди роботи з 05.02.2001 року по 14.03.2001 року, з 17.09.2001 року по 12.12.2001 року, з 16.06.2001 року по 29.06.2001 року, з 02.07.2001 року по 15.07.2001 року, з 24.02.2002 року по 19.08.2002 року.

При цьому, не підлягає до задоволення позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки належним захистом порушеного права позивача достатньо судом визнання протиправним та скасування спірного рішення.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114, в розмірі визначеному ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою від 17.07.2025 року, суд зазначає наступне.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення. Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо переведення на пенсію за віком на пільгових умовах від 17.07.2025 року, є належним способом захисту прав позивача.

У справі «Bellet v. Fгаnсе» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Беручи до уваги норми Конституції України, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд вважає, що причини пропуску строку звернення позивача з даною позовною заявою до адміністративного суду є поважними, а тому, пропущений процесуальний строк звернення до суду із позовною заявою необхідно поновити.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.07.2025 року №00 щодо відмови у переведенні з пенсії по інвалідності вперше на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 за заявою від 17.07.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період знаходження на інвалідності, яка отримана внаслідок нещасного випадку на виробництві з 09.07.2007 року по 17.07. 2025 року до пільгового стажу роботи по Списку №1 (підземні) за професією «гірник очисного забою з повним робочим днем під землею» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №1 (підземні Постанова № 202) періоди роботи з 05.02.2001 року по 14.03.2001 року, з 17.09.2001 року по 12.12.2001 року, з 16.06.2001 року по 29.06.2001 року, з 02.07.2001 року по 15.07.2001 року, з 24.02.2002 року по 19.08.2002 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію за віком на пільгових умовах від 17.07.2025 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко