Справа № 440/2184/26
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 30 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/2184/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №23 від 22.10.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу для пенсії ОСОБА_1 періоди його трудової діяльності з 07.11.2001 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по 27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.11.2011, з 29.11.2011 по 10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017, з 20.05.2017 по 19.05.2018 згідно записів №№21-50 трудової книжки НОМЕР_1 з урахуванням даних довідки №537 від 06.09.2018, а періоду з 20.09.1987 по 15.02.1995 як пільгового стажу по списку №2 згідно даних довідки №285 від 20.12.2018, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 14.10.2025.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що останній звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах разом із необхідними документами. Позивач вважає, що в нього є необхідний страховий с та пільговий стаж, що підтверджується даними його трудової книжки НОМЕР_1 , довідкою №285 від 20.12.2018 про пільговий стаж по списку №2 за період з 20.09.1987 по 15.02.1995, копією наказу про атестацію робочих місць №46 від 09.02.1994, переліку робіт та професій до цього наказу та карти умов праці, довідку про реорганізацію ПрАТ «Будівельне управління №9 «Полтаванафтогазбуд», довідкою ООО «Спецгазремстрой» №537 від 06.09.2018. Проте, ГУ ПФУ у Волинській області, відмовило у призначенні пенсії, аргументувавши своє рішення тим, що у позивача відсутній необхідний страховий та пільговий стаж. У рішення зазначено, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача: періоди роботи в російській федерації з 16.02.1995 по 23.10.1995 та з 07.11.2001-31.12.2003, оскільки відсутні підтвердні документи, що підтверджують зарахування періодів роботи у іноземній державі, з якою не укладено міжнародний договір, що передбачено пунктом 3 Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562; періоди роботи з 01.01.2004 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.112011, з 29.11.2011 по10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017 та 20.05.2017 по 19.05.2018, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних даних про застраховану особу. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, оскільки пільгова довідка від 20.12.2018 №285 не відповідає вимогам додатку №5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме у довідці відсутній підпис начальника відділу кадрів і акт перевірки». Позивач вважає, що такими діями відповідач порушив його права.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що листом № 7600/0/2-25/54 від 07.07.2025 Міністерство соціальної політики України повідомило Пенсійний фонд України що до відновлення дипломатичних відносин з Російською Федерацією періоди трудової діяльності осіб на території Російської РФСР до 01.01.1992 враховуються при обчисленні пенсії за умови зазначення особою в заяві інформації про те, що вона не отримує пенсійних виплат в іншій державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди. При цьому положення абзацу четвертого пункту 4 Порядку про направлення до МЗС запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат до відновлення дипломатичних відносин з Російською Федерацією не застосовуються. Отже до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по 27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.112011, з 29.11.2011 по 10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017 та 20.05.2017 по 19.05.2018, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних даних про застраховану особу. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, оскільки пільгова довідка від 20.12.2018 №285 не відповідає вимогам додатку № 5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, а саме у довідці відсутній підпис начальника відділу кадрів і акт перевірки. Таким чином, позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, а дії Відповідачів не можна вважати протиправними, оскільки вони діяли виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

23.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

14.10.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До вказаної заяви додав необхідні документи, зокрема, що підтверджують наявність у позивача страхового та пільгового стажу, а саме: трудову книжку НОМЕР_1 , довідку №285 від 20.12.2018 про пільговий стаж по списку №2 за період з 20.09.1987 по 15.02.1995, завірені копії наказу про атестацію робочих місць №46 від 09.02.1994, переліку робіт та професій до цього наказу та карти умов праці, довідку про реорганізацію ПрАТ «Будівельне управління №9 «Полтаванафтогазбуд», довідку ООО «Спецгазремстрой» №537 від 06.09.2018.

Заява про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду у Волинській області.

Рішенням відповідача №23 від 22.10.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 16.02.1995 по 23.10.1995 та з 07.11.2001-31.12.2003, оскільки відсутні підтвердні документи, що підтверджують зарахування періодів роботи у іноземній державі, з якою не укладено міжнародний договір, що передбачено пунктом 3 Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562; періоди роботи з 01.01.2004 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.112011, з 29.11.2011 по10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017 та 20.05.2017 по 19.05.2018, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних даних про застраховану особу. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, оскільки пільгова довідка від 20.12.2018 №285 не відповідає вимогам додатку №5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме у довідці відсутній підпис начальника відділу кадрів і акт перевірки.

Не погодившись з відповідним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частини 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV).

Відповідно до цього Закону у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком, 2) пенсія по інвалідності, 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина 1 статті 9 Закону №1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах встановлено статтею 114 Закону №1058-IV.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 3 статті 24 Закону №1058-IV).

Вимогами частини 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Позивач 14.10.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, до якої долучив копії трудової книжки та інші документи на підтвердження страхового та пільгового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, розглянувши за принципом екстериторіальності заяву позивача від 14.10.2025, прийняло рішення №23 від 22.10.2025, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 16.02.1995 по 23.10.1995 та з 07.11.2001-31.12.2003, оскільки відсутні підтвердні документи, що підтверджують зарахування періодів роботи у іноземній державі, з якою не укладено міжнародний договір, що передбачено пунктом 3 Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562; періоди роботи з 01.01.2004 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.112011, з 29.11.2011 по10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017 та 20.05.2017 по 19.05.2018, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних даних про застраховану особу. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, оскільки пільгова довідка від 20.12.2018 №285 не відповідає вимогам додатку №5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме у довідці відсутній підпис начальника відділу кадрів і акт перевірки.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 23 роки 00 місяців 20 днів, пільговий стаж відсутній.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Так, у позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 від 29.07.1984, яку останній надавав разом із заявою про призначення пенсії від 14.10.2025. Згідно записів трудової книжки позивач у спірні періоди:

- 23.03.1987 прийнятий слюсарем-ремонтником третього розряду в рем. мех. майстерню в Будуправління №9 ( запис №4);

- 20.09.1987 присвоєний 3 розряд електрозварника ручної сварки і відправлений для роботи електрозварником на ділянку №1 (запис №6);

- 15.02.1995 звільнений з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з Будуправління №9 ( запис №15);

- 07.11.2001 прийнятий електрозварника ручної сварки 6 розряду вахтовим методом роботи на ОАО «Севергазстрой» (мовою оригіналу) (запис № 21);

- 22.04.2004 звільнений за ст. 80 Трудового кодексу РФ за власним бажанням з ОАО «Севергазстрой» (мовою оригіналу) (запис № 22);

- 12.11.2004 прийняти на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду на ділянку №3 район Крайньої Півночі по строковому договору на ООО «Сантехгазстрой» (мовою оригіналу) (запис № 23);

- 28.10.2005 звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору, пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Сантехгазстрой» (мовою оригіналу) (запис № 24);

- 29.10.2005 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду на ділянку №3 район Крайньої Півночі в ООО «СТГС» (мовою оригіналу) (запис № 25);

- 28.10.2006 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «СТГС» (мовою оригіналу) (запис № 26);

- 28.11.2006 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду на ділянку №5 район Крайньої Півночі в ООО «СТГС» (мовою оригіналу) (запис № 27);

- 31.07.2007 звільнений за власним бажання за ст. 77 Трудового кодексу РФ з ООО «СТГС» (мовою оригіналу) (запис № 28);

- 04.09.2007 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 29);

- 19.08.2008 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 30);

- 20.08.2008 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом ділянка №1 в ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 31);

- 27.07. 2009 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 32);

- 11.03.2010 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом ділянка №1 в ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 33);

- 09.02.2011 2009 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 34);

- 14.02.2011 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 35);

- 28.11.2011 звільнений за власним бажанням за п.3 ч.1 ст. 77 Трудового кодексу РФ з ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 36);

- 29.11.2011 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 37);

- 10.09.2012 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «СГРС» (мовою оригіналу) (запис № 38);

- 21.11.2012 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 39);

- 25.07.2013 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 40);

- 10.09.2013 прийнятий на посаду техніка-технолога район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 41);

- 16.06.2014 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 42);

- 17.07.2014 прийнятий на посаду техніка-технолога район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 43);

- 31.05.2015 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 44);

- 01.06.2015 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 45);

- 27.05.2016 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 46);

- 28.05.2016 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 47);

- 19.05.2017 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 48);

- 20.05.2017 прийнятий на посаду електрозварника ручної сварки 6 розряду район Крайньої Півночі вахтовим методом в ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 49);

- 19.05.2018 звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 77 Трудового Кодексу РФ з ООО «Спецгазремстрой» (мовою оригіналу) (запис № 50).

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів щодо стажу роботи. При цьому, відповідач не врахував, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.

Також, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Питання пенсійного забезпечення регулюються, а також регулювалися на момент набуття позивачем страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (надалі по тексту також - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.

Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Оцінюючи спірні правовідносини варто мати на увазі, що законодавство про пенсійне забезпечення в силу вимог частини 1 статті 4 Закону №1058-IV базується на Конституції України та складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі по тексту також закони про пенсійне забезпечення).

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону №1058-IV).

Згідно із частиною 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Так, Законом України від 11 липня 1995 року за №290/95-ВР ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (надалі по тексту також - Угода від 15 квітня 1994 року).

Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Вразі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суд має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

Також, частинами 1 і 2 статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві, доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, виникнення правовідносин, зокрема здобуття спірного загального страхового/спеціального трудового стажу позивачем, мало місце до виходу України та російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, тому її положення підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Окрім цього слід зважати на те, що відповідачем у цій справі є саме суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій/рішень, суд констатує не представлення останніми доказів на підтвердження відомостей стосовно вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок зі сторони органу пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків за спірний період.

Зокрема, як уже зазначалося судом вище по тексту судового рішення, за приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Слід також наголосити, на момент виникнення спірних правовідносин, первинного розгляду заяви позивача і вирішення даного спору, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, втратила чинність.

Разом з цим, спірна трудова діяльності позивача на території російської федерації мала місце в період чинності правових положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

Більше того, як передбачено частиною 1 статі 13 коментованої Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Як визначено статтею 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

У відповідності до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно із статті 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд наголошує, що слід враховувати приписи пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

В контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку №22-1.

За приписами пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

- ідентифікує заявника (його представника);

- надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

- проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

- з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

- сканує документи, на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

- надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

- повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

- видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

- повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

В даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності відомостей, що містяться в трудовій книжці позивача, що є порушенням вищезазначених норм.

Неможливість отримання від відповідних органів державної влади необхідної інформації для проведення перевірки чи звірки нічим не підтверджена, жодного скерованого запиту, який залишений без розгляду або у розгляді якого відмовлено, відповідачі суду не представили.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на позивача тягар доказування власного неперевіреного сумніву щодо достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Таким чином, періоди роботи позивача на території Російської Федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.07.1984, а саме з 07.11.2001-31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.112011, з 29.11.2011 по10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017 та 20.05.2017 по 19.05.2018 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, оскільки пільгова довідка від 20.12.2018 №285 не відповідає вимогам додатку №5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме у довідці відсутній підпис начальника відділу кадрів і акт перевірки, суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що позивачу належить трудова книжка серії НОМЕР_1 від 29.07.1984, яка, крім іншого, подавалась відповідачу для розгляду питання про призначення пенсії. Автентичність записів трудової книжки відповідачами не оспорюється. Вказана трудова книжки містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірному періоді. Такі записи не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Відтак суд відкидає доводи відповідача про невідповідність уточнюючої довідки вимогам постанови додатку №5 про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 , позаяк сам відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що відповідну довідку заявник надає для підтвердження стражу саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до Постанови № 637.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у вказаній довідці від 20.12.2018 №285, підтверджено, що у період з 20.09.1987 по 15.02.1995 позивач працював за посадою електрозварник ручної сварки, що підпадає під посади передбачені Списком №2. За відповідний період, пільговий стаж роботи складає 7 років 4 місяці 26 днів.

Отже, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995 за Списком №2.

Принагідно суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, органи Пенсійного фонду України уповноважені самостійно витребовувати у підприємств, установ/ організацій) усі необхідні для вирішення питання про призначення пенсії особі документи, при цьому така вимога передує винесенню рішення щодо призначення пенсії, а не висувається у вже прийнятому рішенні про відмову у призначенні пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що в дослідженому випадку відповідач не скористався правом на збір додаткових документів, на перевірку чи уточнення необхідних обставин.

Статтями 72, 73 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen V. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв, принципів, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій (ст. 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Проаналізувавши викладене, судом визнано за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 23 від 22.10.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 07.11.2001 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по 27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.11.2011, з 29.11.2011 по 10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017, з 20.05.2017 по 19.05.2018, до пільгового стажу за Списком № 2 період з 20.09.1987 по 15.02.1995 відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 29.07.1984.

Щодо позовних вимог позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 14.10.2025, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У дослідженому випадку судом надавалась оцінка правомірності відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача, періодів його роботи на підставі трудової книжки, а також рішенню, ухваленому відповідачем за результатами розгляду звернення позивача за призначенням пенсії в межах мотивів, наведених відповідачем у такому рішенні. Виходячи з предмету доказування у цій справі, суд не досліджував чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідачів призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 14.10.2025 року задоволенню не підлягає.

Водночас, для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 14.10.2025 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У дослідженому судом випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення, а позивачем надано достатні, достовірні та допустимі докази на підтвердження існування обставин, що свідчать про те, що зазначений орган Пенсійного фонду у спірних правовідносинах мав діяти в інший спосіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, оскільки спірне рішення було прийнято саме цим органом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, 6, м. Луцьк, Волинська область, 43026, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №23 від 22.10.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.11.2001 по 22.04.2004, з 12.11.2004 по 28.10.2005, з 29.10.2005 по 28.10.2006, з 28.11.2006 по 31.07.2007, з 04.09.2007 по 19.08.2008, з 20.08.2008 по 27.07.2009, з 11.03.2010 по 09.02.2011, з 14.02.2011 по 28.11.2011, з 29.11.2011 по 10.09.2012, з 21.11.2012 по 25.07.2013, з 10.09.2013 по 16.06.2014, з 17.07.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 27.05.2016, з 28.05.2016 по 19.05.2017, з 20.05.2017 по 19.05.2018, до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 20.09.1987 по 15.02.1995, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 29.07.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 14.10.2025, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, 6, м. Луцьк, Волинська область, 43026, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова