Справа № 160/533/26
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 березня 2026 р.Справа № 160/533/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі питання про закриття провадження в адміністративній справі №160/533/26 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (49041, м. Дніпро, просп. Праці, буд. 16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головним сервісним центром МВС РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) (1, оформлене рішенням № 31/29/05/Ш-6170/10-2025-6306-2025 від 11.11.2025 щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у відновленні державної реєстрації транспортного засобу BMW 735 І, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію право власності НОМЕР_4 від 08.02.2008 р;

- зобов`язати Головний сервісний центр МВС РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (Філія ГСЦ МВС) () відновити державну реєстраці. транспортного засобу BMW 735 І, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію право власності НОМЕР_5 віл 08.02.2008 р. видане на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у державній реєстрації транспортного засобу позивача.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/533/26 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/533/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляди справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).

13 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд».

13 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд».

23 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд».

30 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд».

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Формулювання зазначеної норми права вказує на її імперативний характер та обов`язок суду закрити провадження у справі за наявності встановлених законодавством підстав.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

В даній справі позивач оскаржив «відмову у відновленні державної реєстрації транспортного засобу».

Відповідачем надано до суду заяву позивача, у відповідь на яку надано спірну відмову.

Згідно такої заяви позивач зазначає, що Дніпропетровським окружним адміністративним суд постановою від 17.10.2014 у справі №804/12806/14 задоволено його позов та зобов`язано Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Дніпропетровській області відновити державну реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу в органах Державтоінспекції. На підставі цього позивач просив «відновити реєстрацію мого транспортного засобу».

Отже, позивач фактично просив відповідача виконати судове рішення від 17.10.2014 у справі №804/12806/14.

В межах вказаної адміністративної справи вирішувалося питання про правомірність скасування державної реєстрації транспортного засобу позивача, підтверджено протиправність такого скасування та зобов`язано відповідача (управління ДАІ) поновити таку державну реєстрацію.

Особливість правовідносин в 2026 році було звернення позивача в 2025 році саме до відповідача з обґрунтуванням про те, що відповідач є правонаступником відповідного управління ДАІ.

Відповідач надав до суду відомості про усі реєстраційні дії з транспортним засобом позивача. Останні дії вчинено в 2012 році і вони являють собою скасування реєстрації.

Тобто, правовідносини щодо транспортного засобу позивача розвивалися наступним чином:

1) в 2012 році управлінням ДАІ скасовано державну реєстрацію транспортного засобу;

2) в 2014 році судом зобов`язано управління ДАІ поновити державну реєстрацію;

3) в 2025 році позивач просив відповідача як орган-правонаступник виконати судове рішення та поновити державну реєстрацію.

В цей проміжок часу (з 2012 року по 2025 рік) правовий статус транспортного засобу позивача не змінювався, він завжди перебував у статусі такого, державна реєстрація якого скасована. Тобто, нові правовідносини щодо державної реєстрації такого транспортного засобу не виникали, завжди йшлося про єдиний епізод скасування такої державної реєстрації та дії позивача щодо поновлення цієї ж державної реєстрацій, при цьому завжди дії позивача обґрунтовувалися однією і тією ж підставою державна реєстрація скасована протиправно.

Отже, наразі спірні правовідносини перебувають на етапі виконання судового рішення у справі №804/12806/14, яке і породило правовідносини щодо поновлення державної реєстрації транспортного засобу. Та обставина, що позивач просив відповідача як орган-правонаступник зобов`язаного судовим рішенням суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо поновлення державної реєстрації транспортного засобу, не створило нових правовідносин для цілей визначення новизни предмета спору, оскільки предметом правовідношення лишається те ж питання, що й в 2014 році (вчинення дій на виконання судового рішення щодо поновлення державної реєстрації транспортного засобу).

В свою чергу правонаступництво на стороні відповідача породжує не новий спір, а процесуальне правонаступництво в межах старого спору.

З позовної заяви можливо зрозуміти, що позивач звернувся саме з новим позовом через те, що намагався домогтися процесуального правонаступництва в межах адміністративної справи №804/12806/14, однак невдало.

Водночас, у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024 року у справі №804/12806/14 прямо вказано:

«Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність публічного правонаступництва між Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях та Управлінням Державтоінспекції Головного управління МВС України в Дніпропетровській області ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права».

Отже, судом апеляційної інстанції навпаки підтверджено, що відповідач є правонаступником управління ДАІ, що вказує на загалом правильний варіант процесуальної поведінки щодо ініціювання питання про процесуальне правонаступництво.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав, що позивачу:

«необхідно було звернутись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому листі».

Отже, в даній справі позивач безпідставно замість належного оформлення правонаступництва в межах правовідносин на виконання судового рішення в адміністративній справі №804/12806/14 звернувся з новим позовом щодо того самого предмету спірного правовідношення (поновлення державної реєстрації транспортного засобу на виконання судового рішення в адміністративній справі №804/12806/14).

Пунктом 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Сам позивач і в зверненні до відповідача, у відповідь на яке надано спірну відмову, і в підставах позову посилався виключно на результат судового розгляду в адміністративній справі №804/12806/14 та зміст накладеного судом у вказаній справі зобов`язання.

Водночас, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі 400/3416/20.

Процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.02.2025 року у справі №240/13680/24.

Заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.01.2025 року у справі №460/10443/24.

Позивач звернувся до суду щодо права, яке вже захищено судом у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі №804/12806/14 констатовано, що державна реєстрація транспортного засобу позивача має бути поновлена. Отже, процедура такого поновлення (будь-яким суб`єктом владних повноважень) перебуває в площині судового контролю за виконанням судового рішенні у справі №804/12806/14.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір на стадії виконання судового рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду

Саме вищевикладені нормативні положення спрямовані на забезпечення прав позивача на виконання рішення суду. Ініціювання замість цього нового спору не узгоджується з вищевикладеними положеннями законодавства.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2023 року у справі №990/15/23, від 22.03.2018 року у справі у справі №800/559/17.

Враховуючи викладене, суд не роз`яснює позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи, оскільки судом вже зроблено правовий висновок про те, що ця справа не може розглядатися в будь-якій юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, провадження в цій справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 250, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі №160/533/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко