Справа № 340/8049/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2026-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/8049/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.40-42), просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 після чотирьох місяців перебування солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стаціонарному лікуванні за період з 01.04.2025 року по 31.05.2025 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн пропорційно часу фактичного перебування на лікуванні у період з 01.04.2025 року по 31.05.2025 року, відповідно до медичних документів.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач під час виконання бойових завдань отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим проходив тривале стаціонарне лікування. Незважаючи на це, відповідачем безпідставно припинено виплату додаткової винагороди, передбаченої Постанова № 168, після спливу чотирьох місяців лікування, без прийняття відповідного рішення і за наявності медичних документів. Позивач вважає, що вказана бездіяльність є протиправною, оскільки законодавством не передбачено обмеження виплати такої винагороди чотиримісячним строком.

Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що виплата грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди, після чотирьох місяців лікування здійснюється виключно за наявності висновку військово-лікарської комісії та відповідного рішення командира військової частини. Оскільки таких документів відповідач не отримував, підстави для подальшої виплати були відсутні (а.с.50-54)

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка з 01.09.2023 року знаходилась на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .

04.08.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новоіванівка Курської області Російської Федерації позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується доводкою від 14.12.2024 року №499 (а.с.10).

Після отримання поранення позивач проходив стаціонарне лікування, зокрема:

- у період з 24.03.2025 по 23.04.2025, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 561 від 24.03.2025 (а.с.16);

- у період з 25.04.2025 по 26.05.2025, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 787 від 26.05.2025 (а.с.17).

У відповідності до наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) позивачу здійснювалася виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень, у тому числі:

- від 04.01.2025 року № 11 за грудень 2024 року (підстава: наказ № 340 від 13.12.2024, довідка про обставини травми від 14.12.2024 № 450) (а.с.69-70);

- від 04.02.2025 року № 146 за січень 2025 року (підстава: наказ № 340 від 13.12.2024, довідка про обставини травми від 14.12.2024 № 450) (а.с.71-72);

- від 05.03.2025 року № 217 за лютий 2025 року (підстава: наказ № 340 від 13.12.2024, довідка про обставини травми від 14.12.2024 № 450) (а.с.73-74);

- від 04.04.2025 № 267 за березень 2025 року (а.с.75).

Копії наказу про виплату такої винагороди за квітень 2025 р. відповідач суду не надав.

Відповідно до картки особового рахунку позивача, у січні 2025 року йому нараховано 77 419,36 грн, у лютому 100 000 грн, у березні 100 000 грн, у квітні 100 000 грн, у травні 70 000 грн (а.с.57, 57зв.)

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2025 року № 146 позивача з 26 травня 2025 року було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Окрім цього, наказано не виплачувати грошове забезпечення відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановленні чинним законодавством строки за період з 01 травня 2025 року по 26 травня 2025 року (а.с.68).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", яким оголошено проведення загальної мобілізації.

На виконання вказаних Указів Президента України Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнято постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Постанови № 168 було установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:

порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;

особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;

порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Абзацом 4 пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з пунктом 12 розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою № 168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100 000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.

Виплата ж збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії відбувається за двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Водночас суд наголошує, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови № 168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону № 2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку № 260.

Абзац 1 частини 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ вказує, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Згідно з абзацом 3 частини 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Абзацами 1, 2 та 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, після спливу чотирьох місяців безперервного лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я виплата грошового забезпечення продовжується за умови наявності висновку військово-лікарської комісії про потребу в подальшому лікуванні, який є підставою для прийняття командиром військової частини рішення про продовження відповідних виплат.

Судом встановлено, що позивач, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема у період з 24.03.2025 по 23.04.2025 та з 25.04.2025 по 26.05.2025, що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, зокрема щомісячні основні та додаткові види, виплачується у поточному місяці за попередній.

Так, на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) позивачу здійснювалася виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за грудень 2024 року, січень, лютий та березень 2025 року, що підтверджується наказами від 04.01.2025 року № 11, від 04.02.2025 року № 146, від 05.03.2025 року № 217 та від 04.04.2025 року № 267.

Відповідно до картки особового рахунку позивача, у січні 2025 року йому було нараховано 77 419,36 грн, у лютому 100 000 грн, у березні 100 000 грн, у квітні 100 000 грн (а.с.57, 57 зв.).

Крім того, як зазначено представником відповідача у відзиві, додаткова винагорода позивачу також нараховувалася за період з 01.04.2025 по 21.04.2025 на підставі наявних у військовій частині НОМЕР_2 документів, хоча відповідного наказу на підтвердження таких нарахувань суду не надано. Водночас з картки особового рахунку вбачається, що у травні 2025 року позивачу також було нараховано 70 000 грн (21 * 100 000 / 30), що відповідає кількості днів за період з 01.04.2025 по 21.04.2025.

При цьому судом також враховано, що копію картки особового рахунку було надано представнику позивача разом із листом від 18.08.2025 № 43/13 за результатами розгляду його адвокатського запиту від 05.08.2025 №02/05-08/2025 (а.с.18-19), однак у поданій позовній заяві представник не заперечував факту здійснення відповідних виплат та їх розміру.

Водночас доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 22.04.2025 по 30.04.2025 відповідачем суду не надано.

Оцінюючи зазначені обставини, суд виходить з того, що відповідно до Постанови №168 додаткова винагорода у розмірі до 100 000 гривень підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні, пропорційно часу такого перебування.

При цьому суд враховує, що за квітень 2025 року позивач продовжував перебувати на лікуванні, що підтверджується наявними у справі медичними документами, а також відсутність доказів припинення такого лікування чи відсутності підстав для виплати відповідачем не доведена.

Доводи відповідача щодо відсутності висновку військово-лікарської комісії як підстави для припинення виплат суд оцінює критично, оскільки саме по собі ненадходження відповідних документів до військової частини не може безумовно свідчити про відсутність у позивача права на отримання виплат за умови підтвердження факту його перебування на лікуванні належними та допустимими доказами. Крім того, відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260, призупинення (на час перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я понад строки, визначені законодавством) та поновлення виплати грошового забезпечення здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Однак доказів видання такого наказу, зокрема за період з 22 по 30 квітня 2025 року, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд бере до уваги, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2025 року № 146 позивача виключено зі списків особового складу військової частини з 26 травня 2025 року та наказано не виплачувати грошове забезпечення за період з 01.05.2025 року по 26.05.2025 року на підставі пункту 15 розділу І Порядок № 260.

Доказів оскарження зазначеного наказу матеріали справи не містять, він є чинним, а тому породжує відповідні правові наслідки для сторін.

Відтак, оскільки наказ № 146 не є предметом цього спору, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку його правомірності, у тому числі щодо підстав припинення виплати грошового забезпечення за період з 01.05.2025 року по 26.05.2025 року.

Що стосується періоду з 27 по 31 травня 2025 року, то позивачем не надано суду доказів перебування на лікуванні (у відпустці) у цей період.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 22.04.2025 року по 30.04.2025 року включно та зобов`язання здійснити відповідні нарахування і виплати.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом, то суд враховує наступне.

У постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що у разі якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то правове регулювання здійснюється так: правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період із 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").

До 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У справі, що розглядається, спір виник у зв`язку з невиплатою позивачу належних сум додаткової винагороди відповідно до положень Постанови № 168, яка є складовою грошового забезпечення, за період з 01.04.2025 по 31.05.2025, тобто під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, якою встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Водночас, як зазначалося, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2025 № 146 позивача з 26 травня 2025 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і направлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Отже, позивач на теперішній час продовжує проходження військової служби, що свідчить про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 233 КЗпП України, відповідно до якої перебіг строку звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

З огляду на наведене правове регулювання та встановлені обставини справи, зокрема перебування позивача на лікуванні, відсутність доказів повідомлення його про нараховані та виплачені суми, а також те, що про відповідні нарахування та виплати позивач дізнався лише з листа від 18.08.2025 № 43/13 за результатами розгляду адвокатського запиту від 05.08.2025 № 02/05-08/2025 (а.с.18-19), то суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем строку звернення до суду.

Також слід врахувати, що Велика палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу № 1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України та ухвалила Рішення № 1-р/2025, яким було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

В цьому Рішенні, Конституційний Суд України вказав, що установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Враховуючи, що позивач судових витрат по сплаті судового збору за подання позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат суду не надав, а тому, відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (с. Кошари, Лиманський район, Одеська обл., РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 22.04.2025 року по 30.04.2025 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 22.04.2025 року по 30.04.2025 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН