Справа № 120/15722/25
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 березня 2026 р. Справа № 120/15722/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни,

представників позивача: Грицика А.В., Макаренка І.Я.,

представника відповідача: Дубіцької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" (далі також - позивач, товариство) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- № від 30.09.2025, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2567387,00 грн.;

- № від 30.09.2025, яким позивачу визначено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період 04.2025 та відсутність права врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 2482401,00 грн.

Ухвалою від 14.11.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати докази сплати судового збору.

17.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 14.11.2025 представником позивача через підсистему "Електронний суд" надано суду докази сплати судового збору.

Ухвалою від 21.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18.12.2025.

10.12.2025 представником позивача за допомогою підсистеми "Електронний суд" подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.09.2025 (форма «В3») про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період 04.2025 та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 2 482 401,00 грн. по операціях, які станом на квітень місяць 2024 року не були оплачені.

Також, 10.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 15.12.2025 вирішено допустити участь представника позивача під час розгляду адміністративної справи №120/15722/25 в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 18.12.2025 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" до Головного управління ДПС у Вінницькій області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.09.2025 (форма «В3») про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період 04.2025 та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 2 482 401,00грн. по операціях, які станом на квітень місяць 2024 року не були оплачені залишено без розгляду.

Розгляд справи відкладено на 19.01.2026.

В судовому засіданні 19.01.2025 судом постановлено ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті на 12.02.2026.

12.02.2026 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю посадової особи відповідальної за супровід даної справи.

12.02.2026 суд протокольною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, відклав розгляд справи на 19.03.2026.

В судовому засіданні 19.03.2026 представники позивача позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях (вх. №17029/26 від 17.03.2026), просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, з посиланням на первинну документацію, наголосили на хибності сформованих відповідачем в Актах перевірок від 26.06.2025 та від 24.09.2025 про не можливість підтвердження господарських операцій з постачання товару "Соняшнику від контрагента позивача - ТОВ "Сталт крейв". Вказали на те, що формування податкового кредиту зі сплати ПДВ відбулось на підставі отриманих від контрагента податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Окремо наголошено на тому, що наведені в акті перевірки висновки проте, що контрагент позивача ТОВ "Салт крейв" нібито "завідомо" вносить недостовірну інформацію в первинні документи для формального оформлення господарських операцій з іншими суб`єктами господарювання" базуються виключно на припущеннях податкового органу та не знаходять свого документального підтвердження матеріалами перевірки.

Додатково наголосили на тому, що відповідачем не доведено порушень платником податкового законодавства, повідомлення-рішення сформоване на наведених в Акті перевірки на припущеннях, а тому підлягає скасуванню.

Представниця відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначила, що встановлені перевіркою порушення податкового законодавства в дійсності мали місце. При цьому, за своїм змістом та суттю, наведені у відзиві на позовну заяву обґрунтування та надані під час розгляду справи пояснення є аналогічними тим, що відображені в акті перевірки №27250/02-32-07-03/40550449 від 24.09.2025. Зокрема, відповідач наполягала на тому, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи в повній мірі не підтверджують реальності здійснення господарських операцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2025 на підставі направлення від 11.06.2025 №3631, та наказу виданого відповідачем № 2757к, виданого на підставі п.п. 191.1.6 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року 2755-VI (далі також - ПК України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Грандлітоїл" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2025 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.05.2025 за № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах та поданих уточнюючих розрахунків.

Результати перевірки оформлено актом №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025. Зазначеним Актом перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог:

1) п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4, п. 200.7, п.200.9 ст.200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення з ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2 438 137 грн.

2) п. 200.4 б) п. 200.7, п. 200.9 ст. 200, ПК України, п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. № 21, в результаті чого позивачем:

- завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2 (20.2.1) Декларації) за квітень 2025 року на суму 2482401 грн. (відмовлено в бюджетному відшкодуванні);

- занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2482401 грн.

3) п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду) (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 141250 грн.

Не погоджуючись з висновками зазначеного акту, позивач листом від 15.07.2025 №109 (вх. ГУ №45564/6 від 16.07.2025) надав свої заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки.

За результатами розгляду заперечення відповідачем прийнято рішення дослідити обставини та факти, викладені у акті документальної позапланової виїзної перевірки позивача №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025 в частині порушення п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4, п. 200.7, п.200.9 ст.200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України та п.5 p.V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. № 21 (зі змінами та доповненнями) під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України.

Таким чином, діючи на підставі направлення від 28.08.2025 № 5199 та наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 30.07.2025 № 3478к, виданого на підставі п.п. 191.1.6 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідачем в період з 28.08.2025 по 17.09.2025 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Грандлітоїл" з питань, що стали предметом заперечення висновків акту перевірки №18610/02-32-07-03/40550449 від 26.06.2025.

Результати перевірки оформлено актом від 24.09.2025 за №27250/02-32-07-03/40550449. Зазначеним Актом перевірки контролюючим органом, окрім іншого, встановлено порушення позивачем вимог: п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України та п.5 р.V "Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації) за квітень 2025 року на суму 2579387 грн.

Зазначені висновки перевірки покладені контролюючим органом в основу прийнятого 30.09.2025 податкового повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 2579387,00 грн.

Не погоджуючись з висновками документальної позапланової виїзної перевірки та вважаючи вказане ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. «а» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

За правилами п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Абзацом 1 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абз. 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до від`ємного значення з цього податку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

В акті перевірки вказано, що в періоді, що перевірявся, ТОВ "Грандлітоїл" мало взаємовідносини з ТОВ "Салт крейв".

Так, дослідивши господарські правовідносини позивача з ТОВ "Салт крейв", суд встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 31.01.2025 між ТОВ "Салт крейв", з однієї сторони, та ТОВ "Грандлітоїл" з іншої сторони, укладено договір №31/02 купівлі-продажу (далі - "Договір") відповідно до якого продавець зобов`язується поставити товар - соняшник врожаю 2024 року, а покупець прийняти його та оплатити за встановленими цінами відповідно до умов Договору (том 1 а.с. 151).

Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що кількість та вартість Товару буде визначатися у рахунках, накладних на відпуск Товару, ТТН, які є невід`ємною частиною цього Договору. Остаточна ціна договору може змінюватися та становить сумарну вартість поставленого Товару згідно накладних та/або актів прийому-передачі, підписаними належними представниками обох сторін, та скріпленими печатками сторін, які є невід`ємною частиною договору.

Товар, який поставляється Продавцем, повинен відповідати вимогам діючих на момент поставки державним стандартам, технічним умовам, санітарним нормам та іншим нормативним документам, іншим вимогам до якості, які звичайно ставляться.

Базисом поставки товару, якщо інше не передбачено додатками, вважається EXW-фpaнкo-cклaд, розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький р-н, с. Дружне, вул. Першотравнева, 28, відповідно до правил інкотермс в редакції 2010 року. Продавець постачає товар зі складу самостійно шляхом самовивозу.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оплата товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування коштів у розмірі 86% від загальної суми, решта 14 % після реєстрації податкової накладної в реєстрі ДФС та отримання Покупцем наступних документів, оформлених згідно чинного законодавства України:

- договір купівлі-продажу, підписаний Сторонами;

- рахунку-фактури на оплату;

- видаткової накладної на товар;

товарно-транспортних накладних на поставку товару;

- документи, які засвідчують походження товару.

Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1 Договору).

Факт придбання за договором №31/02 купівлі-продажу товару від 31.01.2025, а саме соняшника, підтверджується наступними первинними документами, дослідженими судом:

- видатковими накладними на загальну суму 21 003 582,25 грн., в т.ч. ПДВ - 2 579 387, 29 грн., а саме: № 03/02 від 03.02.2025 -201 630,00 кг. соняшнику на загальну суму 5 242 380,56 грн., в т.ч. ПДВ - 643801,12 грн.; № 05/02 від 05.02.2025 - 101 730,00 кг. соняшнику на загальну суму 2644980,28 грн., в т.ч. ПДВ - 324822,14 грн.; № 06/02 від 06.02.2025 - 100230,00 кг. соняшнику на загальну суму 2605980,28 грн., в т.ч. ПДВ - 320032,67 грн.; №07/02 від 07.02.2025 - 102360,00 кг. соняшнику на загальну суму 2661360,29 грн., в т.ч. ПДВ - 326833,72 грн.; № 10/02 від 10.02.2025 - 201510,00 кг. соняшнику на загальну суму 5239260,56 грн., в т.ч. ПДВ - 643417,96 грн.; № 14/02 від 14.02.2025 - 100370,00 кг. соняшнику на загальну суму 2609620,28 грн., в т.ч. ПДВ - 320479,68 грн.;

- податковими накладними на загальну суму 21 003 582,25 грн., в т.ч. ПДВ -2 579 387, 29 грн.: № 13 від 03.02.2025 на загальну суму 5242380,56 грн. в т.ч. ПДВ; № 15 від 05.02.2025 на загальну суму 2644980,28 грн. в т.ч. ПДВ; № 16 від 06.02.2025 на загальну суму 2605980,28 грн. в т.ч. ПДВ; №23 від 07.02.2025 на загальну суму 2661360,29 грн. в т.ч. ПДВ; № 22 від 10.02.2025 на загальну суму 5239260,56 грн. в т.ч. ПДВ; № 24 від 14.02.2025 на загальну суму 2609620,28 грн. в т.ч. ПДВ.

З отриманих від представників позивача пояснень, судом встановлено, що вищезазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та їх реєстрація залишається чинною на дату звернення до суду з даним позовом. Наведені обставини не заперечувались стороною відповідача під час розгляду справи.

Також судом встановлено, що постачання товару від продавця покупцю здійснювалось з використанням послуг автоперевізника ТОВ "Блістер гроу" та підтверджується доданими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними: №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9 від 03.02.2025 в загальному обсязі 201 630,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 05.02.2025 в загальному обсязі 101 730,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 06.02.2025 в загальному обсязі 100 230,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5 від 07.02.2025 в загальному обсязі 102 360,00 кг.; №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9 від 10.02.2025 в загальному обсязі 201 510,00 кг.; №№ 1,2,3,4 від 14.02.2025 в загальному обсязі 100 370,00 кг.

Як повідомив представник позивача у позовній заяві, приймання поставленого Товару за кількістю здійснювалося на сертифікованих вагах товариства перед його розвантаженням у приймальний бункер, що знайшло своє документальне підтвердження відомостями доданої до матеріалів позовної заяви відповідної Складської книги та підписом відповідальної особи товариства (том 1 а.с. 234-250, том 2 а.с. 1-3).

Факт оплати позивачем отриманого від ТОВ "Салт крейв" товару, підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними інструкціями: № 444 від 03.02.2025 на загальну суму 5242380,56 грн.; № 460 від 05.02.2025 на загальну суму 2644980,28 грн.; № 466 від 06.02.2025 на загальну суму 2605980,28 грн.; № 469 від 07.02.2025 на загальну суму 2661360,29 грн.; № 476 від 10.02.2025 на загальну суму 5000000,00 грн.; № 477 від 10.02.2025 на загальну суму 239260, 56 грн.; №503 від 14.02.2025 на загальну суму 2609620,28 грн.

Суд зауважує, що всі вищезазначені первинні бухгалтерські документи були досліджені ревізором інспектором та відображені в акті перевірки.

Згідно усталених правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Суд підсумовує, що операції позивача з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був зареєстрований як платники податку на додану вартість, здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів, що знайшло своє документальне підтвердження доданим до матеріалів справи договорами поставки (контрактами), яки укладались позивачем з контрагентами щодо реалізації виготовленої на основі придбаного в ТОВ "Салт крейв" товару (том 1 а.с. 156-211).

Поряд з цим, суд критично оцінює наведені в Акті перевірки посилання сторони відповідач на інформацію бази даних підсистеми "Аналітична система" інтегрованої інформаційної системи ДПС "Податковий блок", згідно з якою перевіряючими встановлено, що в контрагента позивача, а саме: ТОВ "Салт крейв" відсутності необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності, як на підставу для визнання нікчемною господарську операцію за Договором, з огляду на наступне.

Слід зазначити, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №640/3515/19.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагента позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, суд зазначає, що в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність у контрагента матеріальних (трудових) ресурсів та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

При цьому, аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагента позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Крім того, посилання відповідача на "фіктивність" господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення інформації та надання доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання.

Водночас, надані первинні документи оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь позивача та контрагентів у виконанні обумовлених послуг.

Суд також враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущена контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагента позивача управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких робіт, з огляду на те, що жодного доказу суду на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано, як і не доведено неможливості контрагентів укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед товариством (позивачем у справі).

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Суд враховує, що на момент розгляду даної справи відсутня інформація щодо наявності вироку суду у кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, його контрагентів чи їх посадових осіб.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з зазначеним вище контрагентом, оформлені договором, який не був визнаний в судовому порядку недійсним, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами.

Суд враховує, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № № від 30.09.2025, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2567387,00 грн., прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо його визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення № від 30.09.2025, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 567 387,00 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Грандлітоїл" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 25793,78 грн. (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто три гривні 78 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНДЛІТОЇЛ" (вул. Першотравнева, 28, с. Дружне, Хмільницький район, Вінницька область, 22452, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено та підписано: 30.03.2026

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна