Справа № 420/32209/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн., передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 грн., передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач розпочав військову службу за контрактом 22.06.2023 року, інформація про що міститься у його військовому квитку, тобто під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №2102-IX. На момент початку військової служби за контрактом позивачу було 24 роки, а також брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Враховуючи вищевказане, 28.08.2025 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Водночас, листом від 11.09.2025 року Військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду вищевказаного рапорту відмовила у виплаті одноразової грошової винагороди, посилаючись на те, що позивач уклав контракт щодо проходження військової служби 26.11.2021 року, тобто до введення воєнного стану.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду адміністративну справу №420/32209/25 було прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, в порядку ч.5 ст.262 КАС України.

Під час розгляду справи від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що у разі відсутності фактів притягнення до кримінальної відповідальності, два або більше разів - до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, позивач вважатиметься таким, що набув право на отримання одноразової грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень. У зв`язку з направленням особової справи позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 після звільнення його з військової служби, для реалізації права на отримання одноразової грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах йому потрібно подати до військової частини НОМЕР_1 (через ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідний перелік документів. За таких обставин, позовні вимоги позивача є передчасними, оскільки встановити наявність права позивача на одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах без проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів неможливо.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з відзиву вбачається, що відповідач не заперечує, що позивач має право на виплату передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 в листі від 23.12.2025 року №4379 поінформовав, що засобами СЕДО направлено пакет документів позивача до військової частини НОМЕР_1 . Особова справа позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 після звільнення його з військової служби не надходила.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний на строкову військову службу з 08.10.2021 року (тобто до моменту набуття ним 25 років).

При цьому, позивач розпочав військову службу за контрактом з 22.06.2023 року, інформація про що міститься у його військовому квитку серії НОМЕР_2 , тобто під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №2102-IX. На момент початку військової служби за контрактом позивачу було 24 роки, що відповідачем не заперечується.

Позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 11.03.2024 року по 21.04.2024 року, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2024 року №25405.

Крім того, позивач 21.04.2024 року одержав вогнепальні осколкові поранення, на підтвердження чого надано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 31.05.2024 року №23650.

На теперішній час позивач виключений зі списків особового складу Військової частині НОМЕР_1 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.06.2025 року №253.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» позивач станом на 25.08.2025 року є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.

Враховуючи вищевказане, 28.08.2025 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Водночас, листом від 11.09.2025 року Військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду вищевказаного рапорту відмовила у виплаті одноразової грошової винагороди, посилаючись на те, що позивач уклав контракт щодо проходження військової служби 26.11.2021 року, тобто до введення воєнного стану.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової винагороди, позивач звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені та визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

Згідно ст.1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону №3543-XII з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Дія указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, зокрема дія воєнного стану на території України пролонгується станом на теперішній час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України №2232-XII від 25.03.1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232-XII видом військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом, зокрема, призову громадян України на військову службу.

Кабінетом Міністрів України 11.02.2025 року було прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова №153) (у редакції від 07.08.2025 року).

Згідно абз. 2 п.4 Постанови №153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.

Відповідно до абзаців 6-7 п.4 Постанови №153 виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та, зокрема, були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.

Постанова Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 набрала чинності з 13.02.2025 року.

Згідно окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 року №5601/уд (далі - Окреме доручення), наданого відповідачем до суду разом із відзивом по справі, право на винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025 року) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025 року, з числа осіб:

- рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;

- які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;

- які проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;

- які проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.

Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни (пов`язаних із захистом Батьківщини), або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), Винагорода виплачується в повному обсязі.

Виплата винагороди не здійснюється військовослужбовцям, які притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.

Варто зазначити, що пунктом 4 Окремого доручення вимагається проводити виплату винагороди військовослужбовцям, які після 13.02.2025 року були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів.

Аналізуючи вищевказані обставини суд доходить висновку, що особи, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу, мають право на винагороду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач був призваний на строкову військову службу з 08.10.2021 року (тобто до моменту набуття ним 25 років), а потім розпочав військову службу за контрактом з 22.06.2023 року, тобто вже під час введення воєнного стану. Враховуючи вказане, він звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Водночас, листом від 11.09.2025 року Військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду вищевказаного рапорту відмовила у виплаті одноразової грошової винагороди, посилаючись виключно на те, що позивач уклав контракт щодо проходження військової служби 26.11.2021 року, тобто до введення воєнного стану.

Водночас, на думку суду, вищевказані доводи військової частини про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової винагороди суперечать вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 та Окремого доручення №5601/уд, які навпаки передбачають виплату такої винагороди особам, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.

Варто також зазначити, що відповідач у відзиві не заперечує щодо права позивача на отримання одноразової грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн. у випадку відсутності фактів притягнення позивача до кримінальної відповідальності, два або більше разів - до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. Водночас, з цього приводу суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо притягнення позивача до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення.

З цього приводу суд також зазначає, що в матеріалах справи міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.12.2025 року №4379, з якого вбачається, що засобами СЕДО направлено пакет документів позивача до Військової частини НОМЕР_1 . Особова справа позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 після звільнення його з військової служби не надходила. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог Окремого доручення в частині проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів відносно позивача.

Аналізуючи вищевказані обставини справи, на думку суд позивач підпадає під вимоги, зазначені у Постанові №153, а тому має право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000,00 грн.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.

Тому, питання соціального захисту військовослужбовців, на думку суду, на теперішній час є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналізуючи вищевказані обставини та виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправність відмови Військової частини НОМЕР_1 позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Також суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.В. Білостоцький