Справа № 708/249/26
Суддя: Попельнюх А. О.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/249/26
Провадження № 2-а/708/1/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 через свою представницю адвоката Руденко Ю. В. звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. На обґрунтування поданого позову зазначив, що 02.03.2026 постановою серії ІНА № 6754979 він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190,00 грн. Підставою складення оскаржуваної постанови був факт керування транспортним засобом автомобілем марки Scania R450, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом рефрижератором Schmitz Cargobull, д.н.з. НОМЕР_2 , із неосвітленим номерним знаком автомобіля у темну пору доби.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії працівників поліції при її винесенні були незаконними та такими, що грубо порушили права позивача.

Зокрема позивач неодноразово зазначав, що коли він починав рух, то у транспортних засобів усе було справним. Конструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому він не міг знати про можливу несправність.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Оскаржувана постанова не відображає всіх елементів складу адміністративного правопорушення, бо із наданих стороною відповідача доказів не вбачається наявність такого обов`язкового елемента суб`єктивної сторони як вина.

Крім того, працівниками поліції не в повній мірі враховано характер адміністративного правопорушення, яке є формальним та не передбачає настання шкідливих наслідків, може бути усунено в лічені хвилини на першій АЗС шляхом купівлі і установки нових лампочок, що спричиняє необхідність вирішити чи це не малозначне діяння у розумінні ст. 22 КУпАП.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументований та доведений належними і допустимими доказами.

У силу презумпції невинуватості, діючого у адміністративному праві, усі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах. Тому просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6754979 від 02.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190,00 грн скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 10.03.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, постановлено провести розгляд справи відповідно до положень частини 1 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідач повідомлений про розгляд вказаної справи судом, йому запропоновано надати суду відзив на позов з усіма наявними доказами.

Відповідач Департамент патрульної поліції через свою представницю за довіреністю Ярошенко О. М. надав суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представниця проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування наявних заперечень зазначила, що відповідач не погоджується із доводами ОСОБА_1 щодо справності системи підсвітки номерного знаку, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема об`єктивна сторона виражається у дії або бездіяльності, що полягає у керуванні транспортним засобом з порушенням вимог щодо стану номерного знаку, має формальний склад не вимагає настання шкідливих наслідків. Факт керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком вже є завершеним складом. Суб`єктивна сторона, у даному випадку, характеризується виною у формі необережності, тобто водій не перевірив технічний стан підсвітки перед виїздом, хоча повинен був це зробити.

Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 02.03.2026 на автодорозі Київ-Чоп М-06, 235 км, здійснював керування транспортним засобом Scania R450, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом рефрижератором Schmitz Cargobull, д.н.з. НОМЕР_2 , що був неосвітленим у темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в ПДР, в результаті чого позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Таким чином, за наявності факту керування позивачем транспортним засобом Scania R450, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz Cargobull, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався у темну пору доби із неосвітленим номерним знаком та наявності правової норми, що передбачає відповідальність за подібні дії, наявності умислу у формі необережності при вчиненні такого діяння, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

За таких обставин дії працівника поліції на момент винесення оскаржуваної постанови були об`єктивними та такими, що відповідали вимогам чинного законодавства. Останній належним чином встановив обставини справи та наклав адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного реєстратора, який здійснював безперервну фіксацію обставин події. Відеозапис чітко відображає як момент вчинення позивачем правопорушення, так і спілкування поліцейських із позивачем та подальші дії при документуванні правопорушення, що унеможливлює довільне тлумачення обставин та виключає сумніви щодо об`єктивності фіксації.

Цим відеозаписом підтверджується, що під час руху у темну пору доби підсвітка номерного знаку на напівпричепі була відсутня, державний номерний знак не освітлювався належним чином, що унеможливлювало його ідентифікацію в умовах недостатньої видимості, що є порушенням ПДР. Крім того, відеозаписом підтверджується, що позивачеві після зупинки транспортного засобу була надана можливість усунути виявлену технічну несправність на місці. Проте, не зважаючи на вжиті заходи, останній не зміг відновити працездатність підсвітки.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У свою чергу частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративним правопорушенням відповідно до диспозиції частини 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до п. 2.9. «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

На підставі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи судом установлено, що 02.03.2026 близько 22:31 на автодорозі Київ Чоп М-06, 235 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки Scania R450, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz Cargobull, д.н.з. НОМЕР_2 , що був неосвітлений у темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в ПДР, у результаті чого ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Аналізуючи заявлені позовні вимоги та їх обґрунтування суд ураховує, що позивач не оскаржує факт керування ним транспортним засобом, а також визнає факт наявності у його діях порушення п. 2.9.в ПДР, оскільки на обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що освітлення номерного знаку під час його зупинки дійсно не працювало, але вважає, що мав можливість самостійно усунути зазначену несправність.

Таке твердження суд оцінює критично, оскільки наданим відеозаписом підтверджено, що під час спілкування із працівниками поліції позивач самостійно не зміг усунути виявлену несправність. Відповідно посилання на імовірну можливість її усунення позивачем самостійно не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи. Також суд критично оцінює надану позивачем довідку від 05.03.2026 з огляду на таке.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» регламентовані основні права та обов`язки водія транспортного засобу, до яких віднесено обов`язок перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Пунктом 2.3.а ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про дорожній рух» контроль технічного стану транспортних засобів включає:

обов`язковий технічний контроль транспортних засобів;

перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками.

Перевірку технічного стану транспортних засобів під час обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюють суб`єкти господарювання, визначені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" в порядку, який встановлює Кабінет Міністрів України.

У період між обов`язковими технічними контролями відповідність технічного стану транспортних засобів вимогам законодавства забезпечує перевізник.

Порядок перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 05.08.2008 N 974, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 1 вересня 2008 року за N 794/15485.

Вказаний Порядок розроблений відповідно до статті 23 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою систематичної перевірки автомобільними перевізниками колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), які допущено до руху дорогами.

Відповідно до п. 2.1. Порядку перевізник стосовно КТЗ, які допускають до руху, забезпечує виконання таких видів перевірок:

щозмінна перевірка КТЗ усіх категорій;

щоквартальна перевірка пасажирських КТЗ;

щопіврічна перевірка вантажних КТЗ.

На підставі п. 8.1. Порядку перевізник веде облік операцій перевірки технічного стану КТЗ у журналах, які складають та зберігають на паперових та/або електронних носіях.

Натомість позивачем суду не надані докази на підтвердження належності транспортного засобу, наявності правової підстави для проходження цим транспортним засобом передрейсового технічного контролю саме у ТОВ «Авто центр 2021», зокрема перебування позивача ОСОБА_1 у трудових відносинах із цим товариством чи наявності між ними договірних правовідносин.

Аналізуючи твердження позивача щодо інших можливих порушень, допущених працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до переконання, що вказані обставини не впливають на суть самого порушення та його наслідки.

Одночасно суд ураховує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 відсутні, відповідно позов не підлягає до задоволення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує, що у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню, що відповідає положенням статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження, а якщо його буде оскаржено в апеляційному порядку - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_1 );

Представниця позивача: адвокат Руденко Юлія Вікторівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000910 від 18.04.2018, видане Радою адвокатів Черкаської області, адреса робочого місця адвоката: Черкаська обл., м. Черкаси, б-р Шевченка, буд. 266, оф. 206);

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3);

Представниця відповідача: Ярошенко Олена Михайлівна (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, буд. 96).

Повний текст рішення складений 27.03.2026 у зв`язку із перебуванням судді на навчанні та у черговій щорічній відпустці.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ