Справа № 160/18687/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Довгополій Т.В.
прокурора Дидюк Н.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Шахтарської окружної прокуратури до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Шахтарської окружної прокуратури (далі прокуратура, позивач) до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі Петропавлівська селищна рада, відповідач), якій позивач просив суд:
Ухвалою суду від 02.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали від 03.09.2025 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
В підготовче засідання 02.10.2025 з`явився представник позивача.
У зв`язку з неявкою представника відповідача, в підготовчому засіданні оголошено перерву.
04.11.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд:
В підготовче засідання 04.11.2025 з`явився представник позивача.
В підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду від 04.11.2025 прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги позивача.
В підготовчому засіданні 04.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на іншу дату.
14.11.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні, оскільки Петропавлівською селищною радою вчиняються дії щодо реєстрації права власності.
В підготовче засідання 24.11.2025 з`явився представник позивача.
З метою надання сторонам часу для подання до суду інформації щодо реєстрації права власності на споруду цивільного захисту, в підготовчому засіданні оголошено перерву.
В підготовчих засіданнях оголошувались перерви, оскільки відповідач зазначав про необхідність надання додаткового часу для усунення обставин, що стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
10.03.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні. Петропавлівська селищна рада звертає увагу, що 26.02.2026 Петропавлівською селищною радою прийнято рішення № 2483-52/VIII «Про державну реєстрацію права комунальної власності Петропавлівської селищної територіальної громади на захисні споруди цивільного захисту». 03.03.2026 вказане рішення разом із відповідною заявою направлено державному реєстратору для поновлення розгляду та завершення процедури реєстрації. 09.03.2026 виконуючим обов`язки сільського голови виконавчого комітету Української сільської ради Шишкіним Ю. був наданий лист № 01-20-243 про те, що державний реєстратор відділу ЦНАП Руденок Ю.П. з 03.03.2026 перебуває на лікарняному, у зв`язку з чим реєстраційні дії не проводяться.
В судове засідання 10.03.2026 з`явилась представник позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явися.
У судовому засіданні 10.03.2026 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні, з огляду на те, що справа перебуває на розгляді суду протягом тривалого часу, а Петропавлівська СР мала достатній строк для усунення обставин, які стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надав.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на двоповерховий житловий будинок за вказаною адресою зареєстровано за Петропавлівською селищною радою.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, ix посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо a6o через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; встановлюють місцеві податки i збори відповідно до закону; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Органи місцевого самоврядування, здійснюючи функції власника від імені Українського народу, повинні розпоряджатися майном виключно в інтересах Українського народу та з безумовним та цілковитим дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Комунальна власність одна з трьох форм власності, поряд з державною та приватною. Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. За своєю суттю комунальна власність є колективною.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад i передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади aбo відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів i відповідно до закону наділяється правом представлять інтереси територіальної громади i приймати від її імені рішення.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та ix посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією i законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією i законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради i Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На підставі частини 5 статті 16 Закону №280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з частинами 1, 2 статті 60 Закону №280/97-ВР територіальних громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме i нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно i майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від ix відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.
Згідно зі статтею 327 ЦК України у комунальній власності перебуває майно, що належить територіальній громаді, а управління таким майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до статті 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина 2 статті 3 Закону №1952-IV).
Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV передбачено, що державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; узуфрукт державного майна; узуфрукт комунального майна; право відання державним майном; інші речові права відповідно до закону.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані (частина 3 статті 5 Закону №1952-IV).
Згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України (далі КЦЗ України) захисні споруди цивільного захисту інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.
Згідно з частиною 1 статті 32 КЦЗ України до захисних споруд цивільного захисту належать:
1) сховище - це герметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом виключення або зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, що можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, застосування зброї масового ураження та звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів;
2) протирадіаційне укриття - це негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.
Згідно з частиною 4 статті 32 КЦЗ України для вирішення питань щодо укриття категорій населення, визначених частиною третьою цієї статті, центральні органи виконавчої влади, інші органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання та інші юридичні особи завчасно створюють фонд захисних споруд цивільного захисту.
Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень зобов`язані забезпечувати реалізацію державної політики у сфері володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності на відповідній території, у тому числі вживати заходів щодо державної реєстрації права власності на об`єкти, що знаходяться в ix адміністративних межах.
Захисні споруди є об`єктами нерухомого майна, речові права на які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону.
Водночас, системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що Петропавлівська селищна рада, як орган, уповноважений управляти комунальним майном територіальної громади, зобов`язана забезпечити державну реєстрацію у встановленому законом порядку права власності територіальної громади та належне оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права комунальної власності.
Однак, зазначений обов`язок відповідачем у добровільному порядку виконано не було.
Вказане свідчить про наявність протиправної бездіяльності зі сторони Петропавлівської селищної ради щодо невжиття заходів з оформлення та державної реєстрації права комунальної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.
Суд звертає увагу, що Петропавлівською селищна рада чотири рази подавались клопотання про оголошення перерв в судовому засіданні з метою надання часу для усунення обставин, що стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом (14.11.2025, 15.01.2026, 13.02.2026, 10.03.2026).
Клопотання представника відповідача, що надійшли до суду 14.11.2025, 15.01.2026, 13.02.2026 задовольнялись судом та Петропавлівській селищній раді надавався час для усунення обставин, що стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
З наданих 10.03.2026 відповідачем до суду копій документів випливає, що 16.02.2026 державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Української сільської ради Руденок Ю.П. встановив наявність обставин, які є підставою для залишення заяви Петропавлівської селищної ради про державну реєстрацію прав на протирадіаційне укриття без руху. Державним реєстратором зазначено, що для реєстрації необхідні документи, що підтверджують право власності, реєстрація ПРУ, що перебуває у комунальній власності потребує рішення відповідної ради, рішення суду тощо; ключовим є технічний паспорт, акт оцінки готовності та правовстановлюючі документи на об`єкт; реєстрація об`єктів, захисних споруд оформляється організаційно-розпорядчим документом органу місцевого самоврядування; паспорт захисної споруди є первинним та обов`язковим документом для обліку сховищ, протирадіаційних укриттів, захисних споруд.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний двоповерховий житловий будинок зареєстровано за Петропавлівською селищною радою.
Водночас, судом встановлено, що у ході розгляду справи Петропавлівською селищною радою прийнято рішення від 06.08.2025 №1082 про присвоєння захисній споруді поштової адреси: вул. Миру, 125-А, селище Петропавлівка, а виконкомом селищної ради 26.12.2025 прийнято рішення №1208 про зміну адреси на: вул. Миру, 125-Б, селище Петропавлівка.
Суд звертає увагу, що вимогами чинного законодавства не передбачено присвоєння окремої адреси із застосуванням літер А, Б для приміщень, розташованих у підвалі будинку, який вже має адресу.
Відповідно до пункту 42 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 № 690 (далі Порядок №690), окремі частини об`єкта (квартири, приміщення тощо) нумеруються арабськими цифрами.
Згідно з пунктом 45 Порядку №690, нумерація приміщень у громадських будинках встановлюється відповідно до номера поверху (наприклад, перший поверх - 101, 102, другий - 201, 202; для будинків, у яких 10 та більше поверхів, - відповідно 0101, 0102 тощо).
Для підземних споруд, підвальних підземних приміщень (зокрема для вбудованих автостоянок, паркінгів) перед номером ставиться літера п із зазначенням номера підвального поверху.
Відповідно до пункту 47 Порядку №690, у разі зміни функціонального призначення окремої частини об`єкта, яка є самостійним нерухомим майном та має окремий вхід (вихід), адреса такої частини об`єкта визначається шляхом додавання до адреси об`єкта окремого порядкового номера такої частини (наприклад, вулиця Старокиївська, будинок 10, нежитлове приміщення 2).
Отже, окремі частини об`єкта нумеруються арабськими цифрами, а для підземних приміщень перед номером ставиться літера п із зазначенням поверху. Визначення окремої адреси із застосуванням літер А, Б для підвальних захисних споруд не передбачено.
Невиконання цього обов`язку є протиправною бездіяльністю, оскільки відповідач мав достатній строк та можливості для належного оформлення правовстановлюючих документів і державної реєстрації права власності, а бездіяльність відповідача спричиняє неможливість повноцінного захисту прав членів територіальної громади на захисну споруду в умовах військового часу.
В частині повноважень прокурора на звернення до суду з позовом до Петропавлівської селищної ради, суд зазначає таке.
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 статті 131-1 Конституції України).
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункт 45). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 37).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69).
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 38-39).
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу.
У позовній заяві прокурор вказав, що у нього є підстави для звернення до суду, бо відповідач не усунув виявлене порушення.
Матеріали справи містять лист Шахтарської окружної прокуратури від 13.06.2025 №64-1637 вих-25 з приводу реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття та відповіді Петропавлівської селищної ради від 17.06.2025 №3352-25, від 22.05.2025 №2847-25 щодо нездійснення такої реєстрації.
В постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 узагальнюючи висновки щодо застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду висновувала, що:
1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:
- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;
- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;
2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:
- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;
- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Враховуючи попереднє звернення прокурора до Петропавлівської селищної ради з приводу реєстрації права власності на протирадіаційне укриття та відсутність іншого органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах прокуратура правомірно звернулась до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Враховуючи непонесення вказаних витрат позивачем, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 30.03.2026.

Суддя М.В. Бондар