Справа № 120/47/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

16 березня 2026 р. Справа № 120/47/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

за участі

секретаря судового засідання: Бондарчук Л.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Назарова Р.Ю.,

представника відповідача: Довбенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головне управління Національної поліції у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04.12.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі № 120/47/25 скасовано, а справу направлено на новий розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

19.12.2025 року адміністративна справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 24.12.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу №120/47/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції. Судове засідання призначено на 12.01.2026.

Ухвалою суду від 07.01.2026 заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Забезпечено участь представнику позивача - Назарову Р.Ю. в судовому засіданні, призначеному на 12.01.2026 року о 13:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

08.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивач самостійно подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. На думку відповідача, факт погодження рапорту про звільнення та зазначення у ньому конкретної дати звільнення підтверджує досягнення згоди між сторонами щодо цієї дати та унеможливлює реалізацію права відкликання поданого рапорту, у зв`язку зі спливом строку.

12.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив задовольнити позов.

12.01.2026 судове засідання відкладено на 19.01.2026.

Ухвалою від 19.01.2026 судове засідання відкладено на 02.02.2026.

В судовому засіданні 02.02.2026 оголошено перерву. Наступне судове засідання призначено на 09.02.2026.

В судовому засіданні 09.02.2026 оголошено перерву, у зв`язку із витребування додаткових доказів. Наступне судове засідання призначено на 23.02.2026.

Ухвалою суду від 23.02.2026 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі в поліції здійснювати за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання на 02.03.2026.

В судовому засіданні 02.03.2026, суд протокольною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 11.03.2026.

11.03.2026 судове засідання відкладено на 16.03.2026.

В судовому засіданні 16.03.2026 позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач проходив службу на різних посадах в лавах Національної поліції Вінницькій області.

До Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшов рапорт від позивача, датований 05.12.2024 року, у якому він просить звільнити його зі служби в поліції згідно п. 7 ч. 1ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", за власним бажанням, у зв`язку наявністю поважних причин, розголошувати які він не бажає, зазначивши в рапорті, що наполягає на звільненні з поліції 19.12.2024 року.

18.12.2024 року наказом головного управління Національної поліції у Вінницькій області №191о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 19.12.2024 року.

Надалі позивачем скеровано до начальника Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області рапорт, датований 19.12.2024 року, про відкликання попереднього рапорту, у зв`язку із відсутністю дійсного волевиявлення з боку позивача ОСОБА_1 ..

Листом від 28.12.2024 року Головне управління Національної поліції України повідомило позивача про неможливість виконання рапорту від 19.12.2024 року, у зв`язку із реалізацією рапорту від 05.12.2024 року.

Вважаючи протиправним наказ про звільнення, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 60 вказаного Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 7 частини першою статті 77 Закону №580-VIІI поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до частин другої та третьої статті 77 Закону №580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно з пунктом 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242 «Про Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» наказом Національної поліції України від 20 травня 2016 року №414 затверджено Інструкцію з діловодства в системі Національної поліції (далі - Інструкція №414).

Ця Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в центральному органі управління поліцією, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, закладах та установах, що належать до сфери управління Національної поліції України, незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, уключаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Відповідно до пункту 15 Інструкції №414 звернення (рапорти) працівників органів та підрозділів поліції, що не стосуються їх службової діяльності реєструються та розглядаються в установленому порядку. Звернення (рапорти), які стосуються їх службової діяльності, у разі необхідності, реєструються в підрозділі документального забезпечення органу або підрозділу, у якому проходять службу такі особи та опрацьовуються відповідно до вимог цієї Інструкції, якщо інше не встановлено законодавчими або нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» затверджено Типову інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну та Типову інструкцію з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади.

Пунктом 3 цієї постанови визнано такою, що втратила чинність, постанова Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади».

Пунктом 6 цієї постанови доручено Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади в тримісячний строк привести власні нормативно-правові акти, зокрема про затвердження інструкцій з діловодства для підприємств, що належать до сфери їх управління, у відповідність із цією постановою.

Відповідно до пункту 38 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну (далі - Типова Інструкція) вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу, а у разі її відсутності вхідні та вихідні документи реєструються на веб-порталі системи взаємодії.

Так, як слідує зі змісту позовної заяви, позивач наполягає, що рапорт про звільнення був написаний ним під тиском керівництва, підтвердженням чого, на його думку, є те, що фактично написання такого рапорту із датою « 05 грудня 2024 року» відбулося 19 грудня 2024 року, спірний наказ також був виданий 19 грудня 2024 року (тобто, «заднім числом»), про що, на його думку, свідчить відсутність належної реєстрації як рапорту, так і наказу в електронній системі документообігу ГУНП у Вінницькій області. Виходячи з наведеного, позивач доводить, що його звільнення відбулося без реального та добровільного волевиявлення з його боку.

Служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського.

Механізм припинення служби в поліції за власним бажанням визначено пунктами 63 і 68 Положення №114, яке з огляду на положення пункту 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, яке регулює порядок проходження служби в поліції.

З аналізу пунктів 63 і 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням поліцейський повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 Кодексу законів про працю України), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції (поліції) зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16.

Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Так, позивач був звільнений зі служби поліції з 19 грудня 2024 року відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, на підставі рапорту, датованого 05 грудня 2024 року, в якому він просив звільнити його у зв`язку наявністю поважних причин, розголошувати які він не бажає.

Як зазначалося, неправомірність звільнення позивач обґрунтовував тим, що всі дії, пов`язані з його звільненням, фактично відбулися 19 грудня 2024 року, а рапорт про звільнення та наказ про звільнення були оформлені під тиском керівництва «заднім числом». Крім того, він зазначав, що скористався правом відкликання рапорту про звільнення, однак ці заяви відповідачем були залишені без реагування.

Відповідно до пункту 15 Інструкції №414 рапорти працівників органів та підрозділів поліції, що не стосуються їх службової діяльності реєструються та розглядаються в установленому порядку, тоді як рапорти, пов`язані зі службовою діяльністю, підлягають реєстрації у підрозділі документального забезпечення органу або підрозділу, у якому проходять службу такі особи, та опрацьовуються відповідно до вимог цієї Інструкції, у разі необхідності, якщо інше не передбачено законодавчими чи нормативно-правовими актами.

Отже, за змістом пункту 15 Інструкції №414 рапорт позивача про звільнення зі служби в поліції як документ, що стосується його службової діяльності, підлягав реєстрації у підрозділі документального забезпечення ГУНП у Вінницькій області або в підрозділі, в якому він проходив службу, у разі необхідності, якщо інше не було встановлено законодавчими чи нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України 17 січня 2018 року №55 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади було доручено в тримісячний строк привести власні нормативно-правові акти, зокрема, про затвердження інструкцій з діловодства для підприємств, що належать до сфери їх управління, у відповідність із цією постановою.

Отже, Інструкція №414 підлягала приведенню у відповідність до положень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55. Тобто, вона залишається чинним нормативно-правовим актом, у частині, що не суперечить Типовій інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну та Типовій інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженим зазначеною постановою.

Пунктом 38 Типової Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну передбачено, що вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу, а у разі її відсутності вхідні та вихідні документи реєструються на веб-порталі системи взаємодії.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що відповідно до наведених вимог, рапорт позивача про звільнення зі служби в поліції підлягав обов`язковій реєстрації в системі електронного документообігу відповідача.

Так, відповідач у своєму відзиві та поясненнях вказує про те, що на даний момент система електронного документообігу перебуває у режимі дослідної експлуатації, а точний перелік документів, що підлягають обов`язковій реєстрації, як і перелік винятків із цієї процедури, нормативно не визначений.

Водночас суд звертає увагу відповідача на імперативні вимоги пункту 38 Типової інструкції, які встановлюють безумовний обов`язок реєстрації всіх документів, у тому числі рапортів про звільнення зі служби, у системі електронного документообігу.

Так, Верховний суд направляючи справу на новий розгляд зазначив на нез"ясування судами, чи здійснювалася відповідачем реєстрація в електронній системі інших рапортів з питань проходження служби, поданих у період з 05 по 19 грудня 2024 року, що має значення для встановлення факту вибіркового застосування відповідачем правил документообігу.

Під час розгляду справи, судом було витребувано у відповідача відомості що стосуються реєстрації в електронній системі інших рапортів з питань проходження служби, поданих у період з 05 по 19 грудня 2024 року.

Розглянувши надані матеріали та, дослідивши обставини справи, встановлено, що в електронній системі обліку службової документації здійснювалася реєстрація рапортів поданих у період з 05 по 19 грудня 2024 року.

А саме, з наданих витягів з електронної системи обліку службової документації слідує, що 05.12.2024 внесено відомості «вхідний документ №35594 рапорт, ЄО-1529» (а.с. 150 т. 5), 11.12.2024 внесено відомості «вхідний документ №37504 рапорт, ЄО-2449» та 11.12.2024 внесено відомості «вхідний документ №37502 рапорт ЄО-2281» (а.с.32 т. 5).

Аналіз наявних даних свідчить про те, що вищевказані рапорти були внесені до електронної системи у встановленому порядку, з дотриманням вимог щодо їх обліку, фіксації дати подання та присвоєння відповідних реєстраційних реквізитів.

Таким чином, факт реєстрації в електронній системі інших рапортів, поданих у вказаний період, є підтвердженим, водночас встановлено, що рапорт позивача Боднюка М.В. про звільнення, поданий у зазначений період, до електронної системи обліку службової документації внесений не був, тобто, взагалі не зареєстровано відповідачем.

Наведене свідчить про вибірковий підхід до реєстрації службових документів, оскільки за наявності обов`язку щодо належного обліку та реєстрації всіх поданих рапортів, окремі з них, зокрема рапорт позивача, не були відображені в електронній системі.

Більше того, слід зазначити, що рапорт позивача про залишення без розгляду рапорту про звільнення був зареєстрований відповідачем у СЕД «МІА: Документообіг». Це підтверджується листом ГУНП від 28.12.2024 вих. № 72368-2024 та скріншотом рапорту з системи СЕД «МІА: Документообіг», водночас рапорт про звільнення зареєстрований не був.

Розглянувши надані сторонами матеріали, дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач заперечує факт складання рапорту від 05.12.2024, саме у вказану дату, зазначаючи, що відповідний рапорт був фактично написаний 19.12.2024 під психологічним тиском, а тому, ним був датований «заднім числом».

Водночас встановлено, що у період з 05 по 19 грудня 2024 року в електронній системі обліку службової документації здійснювалася реєстрація інших рапортів, однак рапорт позивача до такої системи внесений не був, що свідчить про вибірковий підхід до їх реєстрації.

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували факт складання позивачем рапорту саме 05.12.2024, а також спростовували доводи позивача щодо його фактичного написання 19.12.2024.

Відповідач, як на підставу того, що рапорт був написаний позивачем саме 05.12.2024, вказує, що управлінням кадрового забезпечення ГУНП листом від 06.01.2025 № 3653- 2026 повідомлено рапорт про звільнення зі служби в поліції, датований 05.12.2024, ОСОБА_1 був написаний особисто у приміщенні УКЗ ГУНП у Вінницькій області, відповідно до дати, вказаної у рапорті. Після написання рапорту його було надано на резолюцію керівнику ГУНП. Відповідно до резолюції від 05.12.2024 вказаний рапорт зобов`язано УКЗ до наказу.

Відповідач зазначив, що після цього рапорт надійшов до відповідального виконавця, який готував проект наказу від 18.12.2024 № 191 о/с, почав погоджувати його з необхідними структурними підрозділами ще 17.12.2024 та після погодження і підписання керівником ГУНП, він зареєстрований у електронній системі обліку розпорядчих документів 18.12.2025.

А тому, на думку відповідача, це спростовує факт написання позивачем 19.12.2024 рапорту про звільнення під психологічним тиском і «заднім числом».

Водночас, відповідно до п. 38 розділу ІІІ Типової інструкції вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу, а у разі її відсутності вхідні та вихідні документи реєструються на веб-порталі системи взаємодії.

Згідно п. 50 розділу ІІІ Типової інструкції на документ, що надійшов у паперовій формі, після реєстрації шляхом друку наноситься його штрих-код або QR- код, присвоєний системою електронного документообігу, та створюється фотокопія, яку реєстратор вносить до реєстраційно-моніторингової картки.

Згідно пп. 27 п. 6 Типової інструкції реєстраційно-моніторингова картка картка в електронній формі, що містить вичерпну інформацію про створення, одержання, проходження, виконання, відправлення, зберігання та знищення в установі документа незалежно від форми його створення.

Пунктом 39, 40, 41, 43 Типової Інструкції передбачено, що для забезпечення реєстрації документів у електронній та паперовій формах (далі-документи) в автоматизованому режимі заповнюється реєстраційно-моніторингова картка, до якої вносяться всі обов`язкові, додаткові та у разі потреби інші реквізити документа відповідно до вимог інструкції з діловодства установи (п. 39).

Реєстраційно-моніторингова картка електронного документа створюється системою електронного документообігу (веб-порталом системи взаємодії) в електронній формі (п. 40). До обов`язкових реквізитів, що вносяться в реєстраційно-моніторингову картку, належать: вид документа, індекс та заголовок електронної справи, кореспондент (установа-відправник), підписувач документа та кваліфікований електронний підпис або удосконалений електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, підписувача або кваліфікована електронна печатка чи удосконалена електронна печатка, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки, установи-відправника, адресат (перелік установ, яким адресовано документ), вихідні номер та дата (реєстраційні атрибути кореспондента), вхідні номер та дата (реєстраційні атрибути адресата), вихідний номер та дата реєстрації (реєстраційні атрибути установи), короткий зміст документа, структурний підрозділ, відповідальний за виконання завдання та/або підготовку документа в установі із зазначенням його індексу, прізвища, власного імені, номера телефону та службової електронної пошти його керівника, електронні резолюції, відповідальний виконавець (згідно з резолюцією) із зазначенням його прізвища, власного імені, номера телефону та службової електронної пошти, строк та позначка про виконання електронного документа, кількість сторінок супровідного листа та кількість сторінок додатків, посилання на вже зареєстровані документи (історія питання), індикатори стану виконання документа та строки виконання індикаторів (п. 41). Допускається введення установою інших реквізитів електронного документа, які не звужують та не змінюють застосування обов`язкових та додаткових його реквізитів (п. 43). Реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції установи здійснюється службою діловодства установи централізовано в єдиній системі (п. 44).

З викладеного вбачається, що наказ №191 о/с від 18.12.2024, створений відповідачем у паперовій формі, підлягав обов`язковому внесенню та реєстрації в СЕД.

Відповідач вказав, що спірний наказ зареєстрований у електронній системі обліку розпорядчих документів 18.12.2025.

Водночас, вказаний документ не містить усіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктом 41 Типової інструкції, зокрема відомостей про дату внесення та реєстрації наказу в системі електронного документообігу.

Крім того, наданий документ містить лише відомості щодо виду та номера документа, при цьому такий номер не присвоєний автоматично СЕД, а внесений користувачем цієї системи вручну.

Суд враховує, що в матеріалах справи міститься зразок реєстраційно-моніторингова картки, створеної в СЕД до адвокатського запиту (вх. №526аз-2025 від 03 квітня 2025 року) (а.с. 130 т.1). Ця карта відповідає вимогам підпункту 27 пункту 6 та пунктів 38 43 Типової інструкції, містить всі обов`язкові реквізити, передбачені п. 41 Типової інструкції та суттєво відрізняється від документа під назвою «Реєстраційна картка» (а.с. 129 т.1).

Крім того, відповідач зазначає, що факт внесення та реєстрації наказу в СЕД саме 18.12.2024, підтверджується нанесеною на нього текстовою позначкою: «ВДЗ ГУНП у Вінницькій області. Наказ ГУНП у Вінницькій області по особовому складу №191 о/с від 18.12.2024» (а.с.128-129 т.1).

Проте, суд погоджується із доводами представника позивача, що таке твердження є необґрунтованим, оскільки положень п. 50 Типової інструкції передбачає підтвердження реєстрації документа виключно шляхом нанесення штрих-коду або QR-коду.

Дослідивши матеріали справи, та надані сторонами докази, у їх сукупності, суд встановив, що позивач заперечує факт складання рапорту від 05.12.2024 у зазначену дату, стверджуючи, що такий рапорт був фактично написаний 19.12.2024. При цьому судом враховано, що у період з 05 по 19 грудня 2024 року в електронній системі обліку службової документації здійснювалася вибіркова реєстрація інших рапортів, однак, рапорт позивача ОСОБА_1 до відповідної системи внесений не був, що свідчить про відсутність належної фіксації обставин його подання.

Відповідно до принципів адміністративного судочинства та, з урахуванням покладеного на суб`єкта владних повноважень обов`язку доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт складання позивачем рапорту, саме 05.12.2024, а також, з урахуванням відсутності у СЕД відомостей про реєстрацію рапорту та наказу, попри обов`язковість їх реєстрації, та, з урахуванням того, що позивачем подано заяву про відкликання рапорту, свідчить про те що звільнення позивача відбулося без його добровільного волевиявлення, що і було доведено в судовому засіданні позивачем суду.

Суд зазначає, що звільнення зі служби в поліції, зокрема на підставі подання відповідного рапорту, передбачає наявність вільного, усвідомленого та добровільного волевиявлення особи, яке виключає будь-який вплив, примус чи інші обставини, що можуть спотворити справжню волю працівника.

Разом із тим, встановлені у справі обставини свідчать про відсутність такого добровільного волевиявлення з боку позивача, оскільки складання рапорту відбулося за умов, які ставлять під сумнів його вільний характер та усвідомленість.

Таким чином, недоведеність відповідачем обставин, які покладено в основу прийняття спірного наказу, виключає можливість визнання такого рішення правомірним.

З огляду на викладене, наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 18.12.2024 №191 о/с про звільнення позивача є протиправним і таким, що прийнято з істотними порушеннями процедури звільнення зі служб в поліції, а тому, цей наказ підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 18.12.2024 №191 о/с.

Відповідно до частин другої та третьої статті 77 Закону №580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Та як наслідок, позивач підлягає поновленню на посаді з 20.12.2024, а не з 19.12.2024, як просить позивач.

Відповідно до частини 6статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частинами 2, 3статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При цьому, згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Проте, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 77 Закону №580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діє Закон України "Про національну поліцію" та Порядок № 260, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, за змістом п.9 розділу І Порядку № 260 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні, а не робочі дні.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (а.с 155 т. 2 ) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1234,72 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 20.12.2024 (наступний день після звільнення) по 16.03.2026 включно (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 452 календарних дні.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 20.12.2024 по 16.03.2026 складає 558093,44 грн. (452 календарних дні х 1234,72 грн), яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів - слід допустити до негайного виконання.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 18.12.2024 №191 о/с "По особовому складу" щодо звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділення поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 20.12.2024.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2024 по 16.03.2026 у розмірі 558 093,44 грн., з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 20.12.2024.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 30.03.2026 р.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: